УХВАЛА

23 червня 2020 року 
м. Київ

Справа №  906/851/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Дроботової Т. Б. - головуючого, Пількова К. М., Чумака Ю. Я.,  
секретар судового засідання - Грузицька І. В.,
представники учасників справи:
позивача - не з`явилися,   
відповідача - не з`явилися,
третьої особи - ОСОБА_1, Сичов Д. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Ходаківської Наталії Василівни 
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 (судді: Маціщук А. В. - головуючий, Олексюк Г. Є., Петухов М. Г.) і рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2019 (суддя Сікорська Н. А.) у справі
за позовом фізичної особи-підприємця Ходаківської Наталії Василівни
до Коростенської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 
про визнання незаконним та скасування рішень Коростенської міської ради,

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року фізична особа-підприємець (далі - ФОП) Ходаківська Н. В. звернулася до Господарського суду Житомирської області з позовом до Коростенської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - гр. ОСОБА_1 (з урахуванням заяви позивача від 11.02.2019), про визнання незаконним і скасування рішення Коростенської міської ради від 31.08.2017 № 802 у частині надання гр. ОСОБА_1 дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0220 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1; рішення Коростенської міської ради від 19.10.2017 № 848 у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 площею 0,0133 га, кадастровий номер 1810700000:02:002:0583.
Позовні вимоги із посиланням, зокрема, на положення статей 12, 83, 116, 121, 122, 123, 152 Земельного кодексу України обґрунтовані порушенням прав позивача як власника суміжної земельної ділянки, позбавленням позивача права на безоплатне отримання земельної ділянки у приватну власність; прийняттям оскаржуваних рішень міською радою із порушенням норм чинного законодавства.
Коростенська міська рада у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні заявлених вимог, оскільки обставини, наведені у позовній заяві не відповідають дійсності та змісту пакета документів, які були підставою для ухвалення уповноваженим органом рішення щодо розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, а позивач не довів факту порушення його прав.
Згідно з ухвалою від 14.03.2019 провадження у справі зупинялося для проведення земельно-технічної експертизи, яке поновлено згідно з ухвалою від 07.10.2019.  
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.12.2019, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного суду від 19.03.2020, відмовлено у задоволенні позову з підстав необґрунтованості позовних вимог і недоведеності порушення прав позивача.
Не погоджуючись із судовими рішеннями, ФОП Ходаківська Н. В. у касаційній скарзі  просить рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2019 і  постанову Північно-західного апеляційного суду від 19.03.2020 скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю, обґрунтовуючи підстави для звернення з касаційною скаргою положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наголошуючи на застосуванні судами норми права у подібних правовідносинах без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 466/1264/18 щодо надання земельних ділянок для містобудівних потреб без розробки плану зонування території або детального плану, а також акцентуючи на помилковості посилання судів на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду у справах № 350/67/15-ц,            № 514/1571/14, № 545/1149/17, обставини в яких є відмінними від обставин справи № 906/851/18, яка розглядається.
У відзивах на касаційну скаргу Коростенська міська рада та ОСОБА_1 просять відмовити у її задоволенні через необґрунтованість доводів  скаржника та встановлення судами всіх обставин справи.    
08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".
У пункті 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Оскільки зазначену касаційну скаргу подано 22.04.2020, тобто після набуття чинності Законом України від 15.01.2020 № 460-IX, розгляд цієї скарги має здійснюватися з урахуванням положень Господарського процесуального кодексу України у редакції від 08.02.2020.
Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній із 08.02.2020) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.
Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній із 08.02.2020) у ній зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був урахований судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Як уже зазначалося, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження,                            ФОП Ходаківська Н. В. послалася на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наголошуючи на застосуванні судами норми права у подібних правовідносинах без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 466/1264/18 щодо надання земельних ділянок для містобудівних потреб без розробки плану зонування території або детального плану, а також акцентуючи на помилковості посилання судів на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду у справах № 350/67/15-ц, № 514/1571/14, № 545/1149/17, обставини в яких є відмінними від обставин справи № 906/851/18, що розглядається.
Отже, скаржник аргументує подання касаційної скарги положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з ухвалою Верховного Суду від 28.05.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Ходаківської Н. В. на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 і рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2019 у справі                             № 906/851/18, призначено розгляд справи у судовому засіданні 23.06.2020.
Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, а також матеріали справи, Верховний Суд відхиляє ці доводи та зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у наведеному випадку не підтвердилися, тому касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Ходаківської Н. В. на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 і рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2019 у справі № 906/851/18 необхідно закрити з огляду на таке.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній із 08.02.2020) суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України  оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
У справі № 906/851/18 предметом позову була вимога ФОП Ходаківської Н. В. про  визнання незаконними і скасування рішення Коростенської міської ради від 31.08.2017 № 802 у частині надання гр. ОСОБА_1 дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0220 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1; рішення Коростенської міської ради від 19.10.2017 № 848 у частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 площею 0,0133 га, кадастровий номер 1810700000:02:002:0583.
ФОП Ходаківська Н. В., звертаючись із позовом, обґрунтувала свої вимоги порушенням внаслідок видання оспорюваного рішення її прав як суміжного землекористувача, права безоплатного отримання земельної ділянки у приватну власність; порушенням Коростенською міською радою положень чинного законодавства щодо передачі у приватну власність третій особі земельної ділянки загального користування, яка згідно з пунктом "а" частини 4 статті 83 Земельного кодексу України не може бути передана у приватну власність; земельна ділянка, передана за оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування, є проїздом від земельної ділянки, власником якої є позивач, да автовокзалу міста Коростеня, який позивач використовує для здійснення підприємницької діяльності, зокрема для завозу товару в магазин, для обслуговування магазину в опалювальний сезон тощо.
Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі № 906/851/18, установили недоведеність позивачем його вимог.
Так, суди установили такі обставини:
- земельна ділянка ФОП Ходаківської Н. В., кадастровий номер 1810700000:02:002:0112, не є суміжною зі сформованою земельною ділянкою кадастровий номер 1810700000:02:002:0583, наданою ОСОБА_1 , згідно з координатами поворотних точок (кутів) меж земельних ділянок, які були визначені під час розробки відповідної землевпорядної документації та відомості про які внесені до Державного земельного кадастру. Разом із тим ці земельні ділянки є суміжними за фактичним користуванням, що засвідчує план земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 (відношення координат фактичного користування земельної ділянки до координат технічної документації), про що зазначено у висновках судового експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 13.09.2019                     № 568/19-25/1772/19-25 і від 05.02.2019 № 420/19;
- суди установили, що ФОП Ходаківська Н. В. фактично без достатніх правових підстав користується землею за межами ділянки, наданої їй згідно з технічною документацією, саме на межі  із земельною ділянкою ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 та земельною ділянкою, наданою у власність третій особі - ОСОБА_1 , що підтверджено планом земельної ділянки за адресою:                          АДРЕСА_3 (відношення координат фактичного користування земельної ділянки до координат технічної документації) та висновком експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 05.02.2019 № 420/19;
- у порядку статей 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України позивач не надав будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що земельна ділянка, сформована і надана у власність                            ОСОБА_1 , була проїздом до земельної ділянки ФОП Ходаківської Н. В. чи інших землевласників/землекористувачів або в інший спосіб мала призначенням обслуговування земельної ділянки чи будівлі, належних позивачці;
- позивач не надала доказів на підтвердження наміру одержати у власність чи у користування суміжну земельну ділянку для власних потреб;
- за змістом досліджених судами документів (зокрема викопіювання із Генерального плану м. Коростеня, затвердженого 07.08.2008 рішенням сесії Коростенської міської ради № 22) земельна ділянка, кадастровий номер 18107000000:02:002:0583, надана ОСОБА_1 , належить до території багатоквартирної забудови і не віднесена до земель загального користування. Зазначене підтверджено і  Публічною кадастровою картою України. Установлено, що з урахуванням положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та відповідно до Генерального плану міста Коростеня земельна ділянка, передана у приватну власність громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 площею 0,0133 га, кадастровий номер 1810700000:02:002:0583, відведена із земель житлової та громадської забудови, а не із земель загального користування. Отже, суди дійшли висновку про спростування тверджень позивача, що рішення Коростенської міської ради від 19.10.2017 № 848 у частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 не відповідає вимогам статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", оскільки земельна ділянка надана із земель загального користування та за відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону.
Водночас згідно з постановою Верховного Суду від 31.07.2019 у справі                                 № 466/1264/18, про незастосування правового висновку в якій зазначає                      ФОП Ходаківська Н. В. у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції скасував постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019, а справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з підстав порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду, не перевірив установлених обставин справи та не переглянув рішення суду першої інстанції по суті, не перевірив правильності застосування норм матеріального права.
За змістом постанови Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 466/1264/18 предметом позову у ній були вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Малоголосківська 8д" про визнання протиправним і скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.08.2017 № 737 "Про внесення змін до детального плану житлового району «Під Голоском» у зв`язку із невідповідністю детального плану генеральному плану і плану зонування територій та відсутністю у виконавчого комітету міської ради повноважень змінювати поверховість забудови з малоповерхової на багатоповерхову.
Зазначене свідчить, що правовідносини у справі № 906/851/18 (про визнання протиправними і скасування рішень органу місцевого самоврядування про надання дозволу особі на складання проєкту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність та передачу земельної ділянки у приватну власність) не є подібними правовідносинам у справі № 466/1264/18 (про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо внесення змін до детального плану житлового району міста), про незастосування якої зазначив скаржник, обґрунтовуючи наведені у касаційній скарзі вимог положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому згідно з постановою Верховного Суду від 31.07.2019 у справі                              № 466/1264/18, на яку посилається ФОП Ходаківська Н. В. в обґрунтовування касаційної скарги, поданої нею на підставі положень пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скасовано постанову апеляційного суду, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, позаяк скасування судових рішень у справі та направлення справи на новий розгляд до суду не означає остаточного вирішення спору і формування остаточних правових висновків суду у відповідній справі, адже за результатами такого розгляду мають бути встановлені обставини та досліджені докази, які не були, відповідно, встановлені та досліджені під час попереднього судового розгляду, що вплине і на правові висновки суду в такій справі.
Наведені у касаційній скарзі ФОП Ходаківської Н. В. твердження про помилковість посилання суду апеляційної інстанції на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 350/67/15-ц,                              № 514/1571/14, № 545/1149/17, в яких обставини є відмінними від обставин справи, яка розглядається, не можна брати до уваги, оскільки згідно зі статтею 287 Господарського процесуального кодексу України незгода із застосуванням судами попередніх інстанцій правових позицій в інших справах не є підставою для касаційного оскарження.
Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 08.02.2020), не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Ходаківської Н. В. на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 і рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2019 у справі                      № 906/851/18.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Ходаківської Н. В. на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 і рішення Господарського суду Житомирської області                             від 06.12.2019 у справі № 906/851/18 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Т.  Б.  Дроботова

Судді                                                                                                                   К.  М.  Пільков 
                                                                                                         
                                                                                                                   Ю.  Я.  Чумак