ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4574/20 Справа № 186/1872/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кривошея С. С. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 39 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И Л А : 

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про зняття арешту з майна.
Позовні вимоги мотивовані тим, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , по 1/3 частині кожному. Право власності набуте на підставі рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2008 року. Третім співвласником вищезазначеної квартири був померлий ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 , вони звернулись до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини. Однак, вони зіткнулись з неможливістю успадкувати майно, у зв`язку з тим, що на спірну квартиру накладено арешт. На підтвердження даного факту, нею було отримано Інформаційну довідку з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідно даної інформаційної довідки - арешт накладено на підставі ухвали Першотравенського міського суду б/н, від 30 серпня 1998 року. Інформаційна довідка також містить інформацію про власників квартири станом на 1998 рік. Власником вказаної квартири у 1998 році був ОСОБА_3 . Крім того, відповідно до довідки наданої Першотравенським міським відділом ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, у відділі відкритих проваджень по виконавчим документам про стягнення з них будь-якої заборгованості на виконанні не перебуває. У архіві суду вказана ухвала б/н від 30 серпня 1998 року про накладання арешту відсутня. Таким чином, на даний час на належне їм майно, безпідставно накладено заборону відчуження, чим порушено їх майнові права щодо розпорядження власністю.
Враховуючи викладене, позивачі просили зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 , яка належить їм на праві спільної часткової власності.
Заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 січня 2020 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та знято арешт з квартири АДРЕСА_2 .
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вирішити питання щодо повернення позовної заяви.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що він не підписував позовну заяву. Апелянт стверджує, що ОСОБА_2 ввела його в оману, так як він вважав, що дана судова справа стосується поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області 12 листопада 2008 року визнано дійсним договір міни квартири АДРЕСА_3 , яка належала на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; Визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину за кожним квартири АДРЕСА_1 ; Визнано за ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 право власності на 1/4 частину за кожним квартири АДРЕСА_3 .
Встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №174725828 від 23 липня 2019 року, сформованої державним нотаріусом Шкицькою Ю.А., ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 .
Крім того, у вищезазначеній інформації, міститься запис від 23 квітня 2007 року за №4848606 про державну реєстрацію обтяжень, згідно якого на підставі ухвали б/н, виданої 30 серпня 1998 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області накладено заборону на нерухоме майно ОСОБА_3 ..
Згідно довідки №1323/5885 від 02 серпня 2019 року, виданої в.о. начальника Першотравенського міського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Кайдаш Ю.Ю., на виконанні у Першотравенському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, станом на 02 серпня 2019 року не мається відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 ..
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтями 316-320, 321, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статями 386-393 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Установивши, що позивачі просили зняти арешт із належної їм квартири, який був накладений ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 серпня 1998 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки право власності є непорушним та актуальність арешту відпала.
Доводи апелянта в скарзі про те, що він не підписував позовну заяву, а також те, що ОСОБА_2 ввела його в оману, так як він вважав, що дана судова справа стосується поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 09 січня 2020 року ОСОБА_1 особисто ознайомився з матеріалами справи, в тому числі й зі змістом позовної заяви та додатками до неї.
30 січня 2020 року ОСОБА_1 особисто надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги про зняття арешту з майна підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Тобто, з викладеного вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний зі змістом позовних вимог та матеріалами справи в цілому, а тому його твердження про непідписання ним позовної заяви та введення в оману є безпідставними, так як спростовуються матеріалами справи.
Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарги без задоволення.
В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачена апелянтом сума судового збору за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 січня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді Т.Р. Куценко

І.Ю.Ткаченко