Ухвала
 
01 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 607/425/16-ц
провадження № 61-8772сво19
 
Верховний Суд у складі Об'єднаної  Палати  Касаційного цивільного суду: 
Червинської М. Є. (суддя - доповідач), Висоцької В. С., Гулька Б. І.,               Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Сімоненко В. М.,
             
розглянув справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Тернопільської міської ради, про визначення місця проживання дитини за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Тернопільського апеляційного суду в складі колегії суддів: Парандюк Т. С., Дикун С. І., Храпак Н. М. від 26 березня 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до                     ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги позивач мотивував тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 02 квітня                2015 року. У період шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20 жовтня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Теорнопільської області ухвалено рішення, згідно якого йому визначено порядок участі у вихованні дитини та визначено її місце проживання з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Указане судове рішення в частині побачень відповідач не виконує. Донька не бажає проживати з матір`ю, оскільки існують конфлікти. Зазначене змусило його змінити місце проживання дитини і забрати її до себе у квартиру АДРЕСА_2 , де також проживають його батьки. Після цього донька неодноразово просила його не допустити того, аби мати силоміць забрала її до себе. Такий випадок мав місце, коли відповідач та сторонні особи намагалися забрати доньку зі школи. Спроби узгодити з ОСОБА_2 даний конфлікт мирним шляхом результату не дали.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від           06 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач протиправно змінив місце проживання дитини, не виконує рішення суду про відібрання дитини, доходи його значно нижчі від доходів відповідача, умови проживання дитини з батьком відрізняються від умов проживання із матір`ю, яка має окрему кімнату для проживання дитини.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 29 березня                     2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від                        06 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову. Визначено місце проживання ОСОБА_3 ,                       ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 . Вирішено питання про судові витрати.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що визначення місця проживання дитини разом з батьком в повній мірі відповідає її інтересам.
У травні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 березня 2019 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм  матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що дитина і мати не можуть бути розлучені інакше як в силу закону та рішення суду, це крайній захід і це право має захищатися державою. Зокрема за принципом № 6 Декларації прав дитини - малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації.
У травні 2019 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому заявник просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. Зазначає, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 607/425/16-ц з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                       2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 березня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                   19 травня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                   03 червня 2020 року зазначену справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Ухвала мотивована тим, що Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного суду вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові від 20 травня 2020 року № 725/3024/17                                    (провадження № 61-37923св18).
Так, у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року № 725/3024/17 (провадження                      № 61-37923св18) скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, касаційний суд зазначив про те, що доводи позивача про зміну обставин, що впливають на вирішення спору є безпідставними, з огляду на наявність остаточного судового рішення, яким визначено місце проживання дитини з матір`ю. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, за наявності незакінченого виконавчого провадження у справі про відібрання дитини та визначення її місця проживання, суди не врахували стан виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Передаючи справу на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного                суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що є підстави для відходу від позиції колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, з тих підстав, що апеляційний суд у цій справі в контексті поршочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотримався норм матеріального права, врахував думку дитини, зробив обґрунтований висновок про зміну місяця проживання та визначення місця проживання дитини із батьком. При цьому віддавши перевагу інтересам дитини, апеляційний суд врахував, що хоча і є судові рішення про визначення місця дитини з матір`ю та відібрання дитини від батька, вони не можуть бути виконані, оскільки їх невиконання пов`язане із категоричною відмовою дитини проживати разом із матір`ю, про що свідчить не тільки думка дитини, а й відповідні акти державного виконавця.
З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_2 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 березня 2019 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні). 
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
 
Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Тернопільської міської ради, про визначення місця проживання дитини за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 березня 2019 року
 
Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська	
 	 	
Судді:	В. С. Висоцька   	
 	Б. І. Гулько  	
 	В. І. Крат  	
 	Д. Д. Луспеник  	
 	Є. В. Синельников  	
 	В. М. Сімоненко