Постанова                                      
Іменем України                                 
 
08 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 404/6880/17-ц
провадження № 61-45053св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - квартирно-експлуатаційний відділ м. Кропивницький,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:Міністерство оборони України, виконавчий комітет міської ради м. Кропивницького,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду                  м. Кіровоград від 24 травня 2018 року у складі судді Варакіної Н. Б. та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Карпенка О. Л., Голованя А. М., Мурашка С. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький (далі -                                      КЕВ м. Кропивницький), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство оборони України, виконавчий комітет міської ради м. Кропивницького, про визнання недійсним державного акта на право користування землею.
Позовна заява мотивована тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 3510100000:06:072:0068, площею 0,0848 га, яку йому надано у власність рішенням Кіровоградської міської ради від 10 листопада 2016 року № 642.
На земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться будинок, який також належить йому. 
У вересні 2017 року військовий прокурор Кіровоградського гарнізону пред`явив до нього позов про визнання недійсним рішення Кіровоградської міської ради від 10 листопада 2016 року № 642 та витребування земельної ділянки, посилаючись на те, що вказана ділянка належить на праві постійного користування КЕВ м. Кропивницький на підставі держаного акту на право користування землею серія Б № 011677, виданого виконавчим комітетом Кіровоградської міської Ради народних депутатів у 1988 році.
Вказував, що оспорюваний державний акт про право на землю не відповідає вимогам законодавства, яке діяло на час його видачі, зокрема: виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради народних депутатів у 1988 році не приймалося рішення про видачу державного акту на право користування землею Кіровоградській КЕЧ; державний акт не зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право користування землею; форма державного акта на право користування землею не відповідає приписам тогочасного законодавства.
Враховуючи наведене просив суд визнати недійсним державний акт на право користування землею серії Б № 011677, виданий виконавчий комітетом Кіровоградської міської ради народних депутатів у 1988 році Кіровоградській квартирно-експлуатаційній частині району щодо користування земельною ділянкою розміром 30,51 га у м. Кіровограді.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судове рішення місцевого суду мотивовано тим, що оспорюваний державний акт видано на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів від 14 грудня 1988 року № 720 відповідно до законодавства, а відсутність відомостей про його реєстрацію у книзі реєстрації державних актів не дає підстав визнавати його недійсним. Крім того, суд зазначив, що позивач не довів, яке належне йому право він вважає порушеним.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 31 серпня                 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що позивач не має підстав для звернення до суду у зв`язку із тим, що його право порушено не було, оскільки позов пред`явлено на захист оспорюваного, а не порушеного права. Проте, внаслідок оспорювання КЕВ м. Кропивницький правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку останній обрав неправильний спосіб захисту свого права, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У жовтні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року № 1123/0/226-20 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня  2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 червня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Узагальнені доводи касаційної скарги зводяться до того, що судами під час розгляду справи не було врахованого того, що рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради щодо видачі відповідачу державного акта не приймалось. Також вказує, що відповідач на підтвердження правомірності факту користування земельною ділянкою мав надати докази встановлення меж наданої йому земельної ділянки в натурі (на місцевості), надати межові знаки, акт про перенесення проекту відведення земельної ділянки в натурі разом із копією плану відведеної земельної ділянки, які він мав зберігати, проте таких доказів надано не було. Посилається на те, що зі змісту наданої ксерокопії акта на право користування землею вбачається, що в документі присутні численні виправлення та дописки, крім того, відсутній запис про реєстрацію акта в Книзі записів державних актів на право користування землею, що свідчить про порушення Інструкції про порядок складання, видачі (заміни) та зберігання державних актів на право користування землею. Серед іншого висловлює незгоду із висновком апеляційного суду щодо невірно обраного способу захисту свого права та на порушення судами під час розгляду справи норм процесуального права.
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
У листопаді 2018 року та квітні 2019 року до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_1 від Міністерства оборони України та від КЕВ м. Кропивницький, у яких вказано, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
КЕВ м. Кропивницький користується трьома земельними ділянками загальною площею 30,51 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , на підставі державного акту на право користування землею серії Б № 011677, виданого Кіровоградській квартирно-експлуатаційній частині району м. Кіровоград у 1988 році виконавчим комітетом Кіровоградської міської Ради народних депутатів за підписом його голови Москаленко М. І. (т. 1, а. с. 10 - 12).
 
З відповіді управління містобудування та архітектури Міської ради міста Кропивницького від 07 серпня 2009 року вбачається, що начальник КЕВ                   м. Кіровограда звертався до управління з приводу уточнення адреси комплексу будівель (військове містечко № АДРЕСА_2 . На звернення надана відповідь про те, що відповідно до планувальних матеріалів управління вищезазначений комплекс будівель має адресу: АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується і актом звірки земельних ділянок Міністерства оборони України та головного управління Держгеокадастра у Кіровоградській області (а. с. 102) та ситуаційною схемою (а. с. 149 (на звороті) - 150).
 
За інформацією управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради від 07 серпня 2009 року вбачається, що відповідно до планувальних матеріалів управління, вищезазначений комплекс будівель має адресу АДРЕСА_3 , а. с. 149). Зазначене підтверджується і актом звірки земельних ділянок Міністерства оборони України та головного управління Держгеокадастра у Кіровоградській області (а. с. 102) та ситуаційною схемою (т. 1 а. с. 149, (на звороті) - 150).
 
Згідно технічного паспорта на комплекс будівель КЕВ м. Кіровоград (2008) він розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 , а. с. 151 - 153).
 
Під час розгляду справи представник відповідача пояснила, що при виготовленні документації на будівлі та землю допущена помилка, недописана буква «Г» у адресі. Коштів виправляти помилку у КЕВ                             м. Кропивницький не було, оскільки не було фінансування Міністерства оборони України. Тому в деяких документа адреса зазначена як                            вул. Короленка, 4, а в деяких вул. Короленка, 4-Г.
 
Пунктом 4 рішенням Кіровоградської міської ради від 22 вересня 2015 року       № 4519 КЕВ м. Кропивницький надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування по АДРЕСА_1 , загальною площею 3,5822 га - землі оборони (т. 1,                       а. с. 101).
 
12 січня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т. 1, а. с. 14).
 
Факт придбання вказаного будинку також встановлено рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 травня 2014 року, у справі № 404/5384/13-ц за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Кіровограда міністерства Оборони України, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: начальник квартирно-експлуатаційного відділу                              м. Кіровограда полковник Талпа Д. Ф., Кіровоградська міська рада, Міністерство Оборони України про усунення перешкод в користуванні майном та визнання меж земельної ділянки.
Вказаними судовими рішенням встановлено, що згідно договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально 17 січня 2006 року за реєстром № 16, дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» Державне госпрозрахункове зовнішньо-торгівельне підприємство «Спецтехноекспорт», яке діяло на підставі Статуту та Договору комісії на реалізацію військового майна продало, а позивач купив нежитлову будівлю, яка знаходиться у                     АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ним Кіровоградським бюро технічної інвентаризації.
Придбана позивачем будівля з її тильної сторони розташована на території квартирно-експлуатаційного відділу м. Кіровограда Міністерства Оборони України, земля якому в розмірі 30,51 га передана в безстрокове службове користування на підставі Державного акту Б № 011677, виданого Кіровоградською міською радою у 1988 році, і обліковується як земля оборони.
 
Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 12 вересня 2013 року № 516 належну ОСОБА_1 нежитлову будівлю по                             АДРЕСА_1 переведено до категорії житлових (т. 1,                 а. с. 16).
 
Рішенням Кіровоградської міської ради від 10 листопада 2016 року № 642 затверджено проект землеустрою щодо відведення безоплатно у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, кадастровий номер 3510100000:06:072:0068 по АДРЕСА_1 , площею 0,0848 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови (т. 1, а. с. 15).
 
Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 25 листопада 2016 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на земельну ділянку, площею 0,0848 га, кадастровий номер 3510100000:06:072:0068, нормативна грошова оцінка якої 320 016 грн 12 коп. ( т. 1, а. с. 13, 18).
 
22 вересня 2017 року військовий прокурор Кіровоградського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартино-експлуатаційний відділ м. Кропивницький подав позов до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, витребування з незаконного володіння земельної ділянки, а саме: визнати незаконним та скасувати рішення 5-ї сесії 7-го скликання Кіровоградської міської ради № 642 від 10 листопада 2016 року «Про передачу ОСОБА_1 безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 » повністю; витребувати з незаконного володіння   ОСОБА_1 на користь держави в особі Міністерства оборони України з складанням акту прийому-передачі земельну ділянки.
В обґрунтування позовних вимог військовий прокурор посилається на те, що придбана ОСОБА_1 у 2006 році будівля знаходиться на земельній ділянці площею 3,83 га, на якій розташовані інші об`єкти нерухомості Міністерства оборони України, а зазначена земельна ділянка належить на праві постійного користування КЕВ м. Кропивницький, що підтверджується державним актом на право користування землею серії Б № 011677, виданим в 1988 році. Земельна ділянка площею 3,83 га входить в загальну площу закріплених за вказаним землекористувачем в безстрокове і безоплатне користування 30,51 га землі в межах згідно з планом землекористувань для службового користування.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року         № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1  здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого                      2020 року.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК Українивстановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою вказаної статті.
 
Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог з інших підстав, апеляційний суд виходив із того, що позивачем обрано неналежним спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки його право власності оспорюється.
Колегія суддів із таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не може з огляду на наступне.
 
Згідно частини першої статті 116 ЗК України  (тут і надалі у редакції, чинній на час прийнятті рішення Кіровоградської міської ради від 10 листопада                  2016 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Указаним положенням визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
При цьому передаватись у власність можуть лише вільні земельні ділянки.
 
Положеннями статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
 
Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
 
Рішенням п`ятої сесії сьомого скликання Кіровоградської міської ради                   від 10 листопада 2016 року затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку (кадастровий номер 3510100000:06:072:0068) по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0848 га    (у тому числі по угіддях; 0,0848 га - землі одно- та двоповерхової житлової забудови), для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови.
 
Згідно статті 358 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
 
Відповідно до статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
 
Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилався на порушення свого права як власника вищевказаної земельної ділянки, оскільки 22 вересня 2017 року військовий прокурор Кіровоградського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу                           м. Кропивницького звернувся до суду із позовом до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, витребування з незаконного володіння земельної ділянки.
Позов прокурора обґрунтовано тим, що придбаний ним у 2006 році будинок розташований на земельній ділянці, площею 3,83 га, на якій розташовані інші об'єкти нерухомості Міністерства оборони України, а зазначена земельна ділянка належить на праві постійного користування КЕА м. Кропивницький, що підтверджується державним актом на право користування землею                  серії Б № 011677, виданим у 1988 році Кіровоградській квартирно-експлуатаційній частині району щодо користування земельною ділянкою розміром 30,51 га у м. Кіровограді. 
 
ОСОБА_1 вказував, що державний акт на право користування землею серії Б № 011677, виданий у 1988 році, не відповідає вимогам закону, а тому просив суд визнати його недійсним.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп-2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звернутися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечить Конституції і законом України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл. Тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
 
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає , щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
 
Разом із тим, вбачається, що оспорюваним позивачем державним актом на право користування землею не порушено його права, оскільки на час його видачі він не був власником земельної ділянки, яку набув у власність відповідно до рішення Кіровоградської міської ради від 10 листопада           2016 року № 642.
 
Таким чином, підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується зі висновками місцевого суду про те, що позивачем не було доведено, що оспорюваним державним актом було порушено його право.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з підстав обрання неналежного способу захисту позивачем.
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 31 серпня                    2018 року скасувати.
 
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 травня 2018 року залишити в силі.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович