Постанова
Іменем України                           
 
25 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 521/20864/17
провадження № 61-7374св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
 
відповідач - Одеська міська рада, 
 
особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку на прийняття спадщини.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 .
 
З метою отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка була рідною сестроюйого батька  ОСОБА_4 , він звернувся до Шостої Одеської державної нотаріальної контори з відповідною заявою. 23 жовтня 2017 року нотаріальна контора повідомила його про необхідність підтвердження факту родинних стосунків з ОСОБА_3 та надання відповідних документів.
 
Згідно з домовою книгою по будинку АДРЕСА_2 , у зазначеному будинку певний період часу проживав він разом з 
 ОСОБА_4 , 1930 року народження, ОСОБА_5 , 1926 року народження, ОСОБА_6 , 1890 року народження, ОСОБА_3 , 
1937 року народження, ОСОБА_7 , 1906 року народження. Відповідно до розписки від 14 березня 1968 року ОСОБА_3 у присутності свідків, купила у ОСОБА_8 тимчасову будову за адресою: 
АДРЕСА_3 . Згодом, за допомогою його батька ОСОБА_4 , за зазначеною адресою було збудовано більш капітальну споруду, в якій ОСОБА_3 мешкала до моменту своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказував на те, що він підтримував родинні відносини з ОСОБА_3 , однак з огляду на усамітнений спосіб її життя, не прийняття нею сучасних засобів зв`язку, бачився з нею нечасто, в основному на свята. У період, починаючи з січня 
2013 року по теперішній час, у зв`язку з тяжким станом здоров`я та перенесенням медичної операції його дружиною, її важким і довготривалим післяопераційним реабілітаційним періодом, він не мав змоги навідувати ОСОБА_3 , а тому про її смерть дізнався лише навесні 2017 року, коли прийшов її провідати.
 
Посилаючись на те, що він є спадкоємцем за законом після смерті 
 ОСОБА_3 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати факт родинних відносин між ним та ОСОБА_3 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити, що ОСОБА_3 є його рідною тіткою, та визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, тривалістю шість місяців. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 15 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, що ОСОБА_3 є рідною тіткою ОСОБА_1 , а він її рідним племінником.
 
Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк тривалістю три місяці для прийняття спадщини після смерті 
ОСОБА_3 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем достовірно доведено факт існування родинних відносин між ним та померлою 
ОСОБА_3 , як племінника та тітки. Урахувавши наявність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини у зв`язку з хворобою дружини позивача, її довготривалим післяопераційним реабілітаційним періодом, суд дійшов висновку про визначення  ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 15 травня 2018 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що 27 грудня 2016 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори 
Бевзу О. В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , зокрема на квартиру 
АДРЕСА_1 . 20вересня 2017 року між   ОСОБА_10 та  ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу зазначеноїквартири. Таким чином, між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 існує спір щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_3 та строку для прийняття спадщини, а тому 
ОСОБА_10 повинен був бути залучений до участі у справі як відповідач. Суд першої інстанції не перевірив всі обставини відкриття спадщини після померлої ОСОБА_3 , не встановив коло всіх спадкоємців та не залучив їх до участі у справі, не звернув увагу, що Одеська міська рада не є належним відповідачем у справі, внаслідок чого ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування. 
 
Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 просив скасувати постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року, а рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 15 травня 2018 року залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що початково позов було подано до Шостої Одеської державної нотаріальної контори, яка в своїх запереченнях вказала на неможливість визначення її як відповідача, після чого ним було уточнено позовні вимоги та відповідачем визначено Одеську міську раду. Ураховуючи, що нотаріальна контора, ані в запереченнях поданих до суду, ані в повідомленні від 23 жовтня 2017 року 
№ 3747/02-14, в яких йому було роз`яснено про необхідність встановлення факту родинних відносин з померлою ОСОБА_3 , не вказала про видачу 
ОСОБА_10 свідоцтва про право на спадщину за законом після її смерті, апеляційний суд не мав обгрунтованих сумнівів у його добросовісності при визначенні кола учасників справи. Також апеляційний суд у порушення норм процесуального права надав оцінку новому доказу - свідоцтву про право на спадщину за законом, виданому на ім`я ОСОБА_10 , яке було надано лише на стадії апеляційного провадження. Апеляційний суд не надав належної оцінки його доводам, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу та безпідставно скасував рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту родинних відносин, який підлягав розгляду у позовному провадженні, та у порушення статей 264, 265 ЦПК України не навів обґрунтувань щодо помилковості встановлення зазначеного факту судом першої інстанції.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 
2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2019 року відкрито касаційне провадження, справу витребувано з суду першої інстанції.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Установлені судами фактичні обставини справи
 
ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14 жовтня 1987 року, його батьками зазначені: мати - ОСОБА_6 , батько - ОСОБА_11 .
 
17 грудня 1962 року ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_5 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_5 », у шлюбі у них народився син - ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_3 , відповідно до запису акту про народження № 194 та свідоцтва про народження від 27 грудня 2017 року 
серії НОМЕР_2 , її батьками зазначені: мати - ОСОБА_6 , батько - ОСОБА_11 . 
 
Таким чином, ОСОБА_3 є рідною сестрою ОСОБА_4 , який є батьком - ОСОБА_1 , тобто рідною тіткою позивача.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла та після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_1 звернувся до Шостої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка була зареєстрована 23 жовтня 2017 року. Відповідно до інформації Шостої Одеської державної нотаріальної контори від 23 жовтня 2017 року за № 3747/02-14, нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1 про необхідність підтвердження факту родинних стосунків з ОСОБА_3 та надання відповідних документів.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПКУкраїни 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
За змістом цієї норми, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. 
 
Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
 
За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців.
 
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
 
Установивши, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 грудня 2016 року на квартиру АДРЕСА_1 , належну на праві власності померлій ОСОБА_3 , видано Шостою Одеською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_10 , який на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2017 року продав зазначене нерухоме майно ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що вирішення позовних вимог ОСОБА_1 безпосередньо впливає на права ОСОБА_10 , як особи, яка оформила право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 та нового власника цього нерухомого майна ОСОБА_2 , а тому зазначені особи повинні бути залучені до участі у справі як відповідачі.
 
Відповідачами у справі щодо спадкового майна, зокрема при вирішенні питання про визначення додаткового строку на прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, тобто ОСОБА_10 , а також фактично новий власник спірного спадкового майна  ОСОБА_2 , і тільки у разі відсутності інших спадкоємців за законом і за заповітом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади, в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення спору по суті, не встановив усіх фактичних обставин справи, зокрема, кола всіх спадкоємців померлої особи, які прийняли спадщину, та розглянув позов до неналежного відповідача, що суперечить фундаментальним принципам цивільного судочинства та не сприяє здійсненню ефективного правосуддя, спрямованого на прийняття законних та справедливих рішень, а також захист прав та інтересів учасників судового розгляду, що є безумовною підставою для його скасування.
 
Вимога ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин об`єднана з вимогою про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, які в такому разі підлягали розгляду у порядку позовного провадження, а тому апеляційний суд обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції у повному обсязі. 
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд у порушення норм процесуального права безпідставно надав оцінку новим доказам, зокрема свідоцтву про право на спадщину за законом від 27 грудня 2016 року, виданого на ім`я ОСОБА_10 є неспроможними, оскільки зазначені докази були подані особою, яка не брала участь під час розгляду справи в суді першої інстанції. З метою повного встановлення обставин справи та правильного вирішення спору по суті, апеляційний суд обгрунтовано задовольнив клопотанням представника ОСОБА_2 про витребування з нотаріальної контори спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка також містила вказане свідоцтво.   
 
Апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції у зв`язку з допущеними судом першої інстанції процесуальними порушеннями, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, а тому Верховний Суд не перевіряє доводів касаційної скарги щодо обгрунтованості заявлених  ОСОБА_1 позовних вимог. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, доводи касаційної скарги правильність висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак