ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 липня 2020 року                                                                        м.Суми
                                                               Справа №587/2819/19 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1474/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану через представника – адвоката Бровка Руслана Миколайовича, 
на рішення Сумського районного суду Сумської області від 20 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Степаненка О.А. в приміщенні Сумського районного суду Сумської області, -
В С Т А Н О В И В :
В грудні 2019 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі – НАСК «Оранта») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Свої вимоги мотивує тим, що 10 липня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу Volkswaggen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , керування яким здійснювалося ним на підставі довіреності, та транспортного засобу НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . Після ДТП вони склали Європротокол, в якому ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого, як власника транспортного засобу, застрахована в НАСК «Оранта», визнав себе винним в ДТП.
25 листопада 2019 року НАСК «Оранта» відшкодувала йому 10 890 грн, тоді як на ремонт пошкодженого автомобіля він витратив 18 695 грн. Отже, невідшкодованими є збитки в розмірі 7 805 грн.
Також зазначає, що внаслідок пошкодження його майна, він відчув негативні емоції, виникла необхідність у пошуках способів відновлення порушеного права, нераціональне витрачання часу, що призвело до моральних страждань, які він оцінює в 5 000 грн.
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_2 збитки за наслідками ДТП в розмірі 7 805 грн, 5000 грн моральної шкоди та відшкодувати понесені судові витрати.
Сумський районний суд Сумської області рішенням від 20 травня 2020 року позов задовольнив частково.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 805 грн шкоди, завданої внаслідок ДТП, 2 500 грн моральної шкоди, 5250 грн витрат на професійну правничу допомогу та 768,40 грн судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , через свого представника – адвоката Бровка Р.М.,посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
У своїх доводах вказує на те, що суд не надав оцінки аргументам сторони відповідача щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданих позивачу збитків, акт огляду пошкодженого автомобіля складено без участі відповідача. Зазначає, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки не є власником автомобіля Volkswaggen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , та не має довіреності представляти інтереси власника цього автомобіля в суді. З цих же підстав суд безпідставно стягнув на його користь моральну шкоду. Крім того вказує, що відшкодування шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, можливе лише у разі, коли у страховика взагалі не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового ліміту суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. 
Від представника позивача – адвоката Кузнєцова А.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 10 липня 2019 року о 18 год. 30 хв. в с. Верхня Сироватка Сумської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 21134, д.н.з. НОМЕР_3 , під час повороту ліворуч та виїзду на смугу зустрічного руху не надав переваги в русі та допустив зіткнення з автомобілем Volkswaggen, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. За результатами складеного водіями повідомлення про ДТП, ОСОБА_2 визнав себе винним (а.с. 5).
Представником НАСК «Оранта» Лавриком О.М. 11 липня 2019 року складено Протокол (акт) огляду транспортного засобу Volkswaggen Passat, д.н.з.  НОМЕР_1 ,в присутності ОСОБА_1 (а. с. 52).
Згідно ремонтної калькуляції від 16 липня 2019 року, вартість ремонту після вирахувань компенсації вигоди від фарбування без ПДВ складає 18 689,75 грн (а.с. 53-54).
У рахунку-фактурі №СФ-0000063 від 10 вересня 2019 року з поточного ремонту автомобіля Volkswaggen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , вказана вартість ремонту з ПДВ 0,00 грн в розмірі 18 695 грн, в той же день здійснена повна оплата, що підтверджується товарним чеком (а. с. 8-9).
Згідно полісу №АМ/9542667 від 12 грудня 2018 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 ,як власника наземного транспортного засобу,  застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта». Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн, франшиза – 0 (а.с. 50).
Відповідно до п.п. 1, 3 Угоди про припинення зобов`язання переданням відступного від 21 листопада 2019 року (далі – Угода), укладеної між ПАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_1 з метою врегулювання страхового випадку, Сторони встановили, що сума страхового відшкодування складає 10 890 грн та після сплати вказаної суми зобов`язання страховика за полісом АК 9542667 від 12 грудня 2018 року щодо події, яка мала місце 10 липня 2019 року, припиняються (а.с. 55).
На підставі страхового акту №ОЦВ-М-ЗГ-19-18-10300/1 від 22 листопада 2019 року ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування в сумі 10 890 грн (а.с. 7, 56).
Як вбачається з довіреності від 18 червня 2019 року, ОСОБА_1 має право користуватися автомобілем Volkswaggen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , має право отримувати страхові відшкодування та матеріальний збиток, право підпису на документах та право передоручення відносно дій пов`язаних з ДТП та інше. (а. с. 11).
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обов`язку особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, сплатити різницю між фактичним розміром завданої нею шкоди і страховою виплатою у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди; врахував глибину та тривалість моральних страждань позивача та доведеність понесених судових витрат. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування на користь позивача майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так як суд дійшов їх правильно встановивши обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст.188 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).
Виходячи з вимог ст. 3 Закону №1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Нормами п. 22.1 ст. 22 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 вказаного закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 
Згідно з п.п. 34.2, 34.4 ст. 34 Закону №1961-IV, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
Вказаними вимогами закону не передбачено залучення страхувальника для огляду транспортного засобу, отже Протокол (акт) огляду пошкодженого транспортного засобу здійснений ПАТ «НАСК «Оранта» у відповідності до норм чинного законодавства. 
До того ж, перелік пошкоджень, зазначений у вказаному вище Протоколі, не відрізняється від переліку пошкоджень, зазначеного у Повідомленні про ДТП, який складався за участю ОСОБА_2 та підписаний останнім. 
Відповідно до п. 36.2. Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. 
З матеріалів справи вбачається, що сума страхового відшкодування була узгоджена між ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_1 21 листопада 2019 року та виплачена 25 листопада 2019 року.
Сума страхового відшкодування, визначена в Угоді, відповідає вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу, розрахованого відповідно до п. 7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затв. наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року  № 142/5/2092 (а. с. 47-49).
Отже, ПАТ «НАСК «Оранта» виконала свій обов`язок по відшкодуванню потерпілому ОСОБА_1 оціненої та узгодженої шкоди в передбаченому Законом №1961-IV розмірі та порядку.
За приписами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи – ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.
Встановивши, що виплачений позивачеві ПАТ НАСК «Оранта» розмір страхового відшкодування в розмірі 10 590 грн, не покриває реальної вартості відновлювального ремонту автомобіля марки Volkswaggen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , яка становить 18 695 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що різниця невідшкодованої позивачу суми збитків у розмірі 7 805 грн підлягає стягненню з винної особи.
Доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування судом положень статті 1194 ЦК України ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень матеріального права, при цьому апелянт посилається на висновки Верховного Суду, прийняті у справах за інших фактичних обставин.
Необґрунтованими також є і доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_1 права на отримання страхового відшкодування, оскільки він не є власником пошкодженого автомобіля.
Згідно роз`яснень п. 13 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року (далі - Постанови Пленуму ВССУ №4), враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).
Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.
Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.
Якщо порушення речового права на чуже майно з вини третіх осіб завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту користування ним на достатній правовій підставі, відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183 цс 14. 
Верховний Суд у своїх постановах від 20 травня 2019 року у справі № 521/8965/16-ц, від 03 квітня 2018 року у справі № 553/3281/14-ц не вбачає підстав для відступу від вказаного висновку.
Так, в матеріалах справи мається реєстраційний документ на автомобіль Volkswaggen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , та в повідомленні про ДТП зазначено номер, категорія та термін дії посвідчення водія ОСОБА_1 , що свідчить про наявність в останнього достатньої правової підстави на володіння і користування вказаним транспортним засобом. Крім того позивач має довіреність на постійне користування автомобілем Volkswaggen Passat, д.н.з.  НОМЕР_1 , з правом на отримання страхового відшкодування та матеріального збитку(а. с. 5, 10-11).
З огляду на викладене не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо відсутності довіреності у ОСОБА_1 на представництво інтересів в суді власника транспортного засобу, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого права на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням майна, яким він володіє на законних підставах. 
Також суд, врахувавши законність володіння позивачем транспортним засобом, дослідивши глибину та тривалість його моральних страждань у зв`язку з вимушеними змінами звичного укладу життя, які полягали у необхідності відшукування додаткових коштів на запасні частини, ремонтні роботи, пошук виконавця робіт з ремонту автомобіля, визначив розмір моральної шкоди в сумі 2 500 грн, який відповідає принципам розумності та справедливості.
Колегія суддів до цього зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, Судом визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав, «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина відчуває страждання (моральну шкоду).
В той же час, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно квитанції 0.0.1465410330 від 16 вересня 2019 року, ОСОБА_1 сплатив за надання юридичних послуг згідно договору від 29 серпня 2019 року 5 250 грн, тоді як в акті виконаних робіт сторони визначили перелік наданих послуг і їх вартість на загальну суму 5 000 грн (а.с. 13-16). 
Отже, витрати за надання професійної правничої допомоги підтверджені позивачем належними доказами на суму 5000 грн.
Крім того, суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, неправильно вирішив питання розподілу судових витрат в частині стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково (на 80,5%), то з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 4 025 грн.
Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відносяться до малозначних справ.
Враховуючи, що ціна позову складає 12 805 грн, дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 4; 381-382 ЦПК України, суд – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану через представника – адвоката Бровка Руслана Миколайовича, задовольнити частково.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 20 травня 2020 року змінити в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 4 025 (чотири тисячі двадцять п`ять) гривень.
В іншій частині рішення Сумського районного суду Сумської області від 20 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:                                                                Т.А. Левченко

Судді :                                                                         В.І. Криворотенко

С.С.Ткачук