Справа № 127/6071/20
Провадження № 22-ц/801/1484/2020
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року	Справа № 127/6071/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача: Оніщука В.В.,
суддів: Медвецького С.К., Панасюка О.С.,

учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2020 року, постановлене у складі судді Федчишена С.А., в залі суду, 

встановив:

В березні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 03.03.2018 року ОСОБА_1  отримала кредит у розмірі 19000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписанням заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 25.12.2019 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 36212,68 грн, з яких: 25792,71 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4956,52 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 3262,85 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1700,60 грн. штраф (процентна складова), які позивач просив стягнути з відповідачки на його користь, а також просив стягнути судові витрати у розмірі 2 102 грн.. 
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 03.03.2018 року в розмірі 14134,30 грн, з яких: 14134,30 грн.- заборгованість за тілом кредиту.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а тому з урахуванням вимог частини 2 статті 530 ЦК України дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11658,41 грн, суд першої інстанції виходив з того, що вказана сума відповідачем сплачена на погашення заборгованості за тілом кредиту та невірно зарахована банком в рахунок погашення заборгованості за відсотками. 
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та штрафів, місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, у анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, наявність підписаного відповідачем паспорту споживчого кредиту, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
При цьому, представником АТ КБ «ПриватБанк» 17 вересня 2020 року до суду надіслано додаткові пояснення, у яких зазначає про безпідставність відмови суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог щодо заборгованості за простроченими відсотками, за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та штрафами.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем впродовж встановленого апеляційним судом строку не подано.
Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2018 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Згідно інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Банк, звертаючись до суду з позовом, надав анкету-заяву від 03.03.2018 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку» та паспорту споживчого кредиту, які підписані відповідачем, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 03.03.2018, виписку з особового рахунку, а також витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms.
Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 25.12.2019 становить 36212,68грн, з яких: 25792,71 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4956,52 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 3262,85 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1700,60 грн. - штраф (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Судом першої інстанції за результатами розгляду справи зроблено висновок лише про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача кредитних коштів у розмірі 14134,30 грн.
Однак такий висновок є помилковим, оскільки суперечить встановленим у справі обставинам.
Як вбачається з матеріалів справи, що підписавши анкету-заяву, відповідач також підписала паспорт споживчого кредиту, в якому сторонами узгоджено умови кредитування, тобто відповідач погодилася у письмовому вигляді з умовами кредитування, зокрема щодо суми (ліміту) кредиту, нарахування відсоткової ставки за користування кредитними коштами та штрафів. Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання.
Заперечень щодо підписання вказаного вище паспорту споживчого кредиту відповідач не висловила.
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Паспорт споживчого кредиту містить у собі узгодженість сторонами в письмовому вигляді відсотків, тому висновок суду про зменшення тіла кредиту на суму 11658,41 грн., є помилковим. 
Оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості за сумою кредиту, відсотками та штрафом (процентна складова), то така заборгованість підлягає стягненню. 
Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц та від 12 лютого 2020 року у справі №382/327/18-ц.
Що стосується стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина), то у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити, з огляду на те, що вимога про стягнення штрафу (фіксована складова) в розмірі 500,00 грн. не відповідає суті і змісту частини другої статті 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання.
Щодо доводів позову та апеляційної скарги про необхідність стягнення з відповідача відсотків, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено за домовленістю сторін у розмірі 84% від простроченої суми заборгованості, то дані доводи є безпідставними.
Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України (якщо саме її має на увазі позивач) передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, із наданого позивачем розрахунку слідує, що нарахування відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 в розмірі 3262,85 грн. застосовується позивачем виходячи з процентної ставки в 84% річних. Такий розмір відсоткової ставки не передбачено законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Щодо аргументів позивача про нарахування відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 на підставі умов договору, то колегія суддів виходить з наступного.
Анкета-заява (а.с. 12) не містить умов щодо розміру процентів за прострочення повернення коштів. Паспорт споживчого кредиту також не містить такого положення.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведені обставини, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2020 року скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25792,71 грн., за простроченими відсотками - 4956,52 грн. та штрафу (процентної складової) - 1700,60 грн. У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 3262,85 грн. та стягнення штрафу (фіксована складова) - 500,00 грн. слід відмовити з підстав наведених вище.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у справі, що розглядається, позов задоволено частково, тому в порядку частини першої статті 141, підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви - 1883,39 грн.; за подання апеляційної скарги - 2825,09 грн., а всього - 4708,48 грн. судових витрат.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2020 року скасувати та постановити нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 25792,71 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4956,52 грн. - за простроченими відсотками та 1700,60 грн. - штраф (процентна складова).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 4708,48 грн., з яких 1883,39 грн. судовий збір за подання позовної заяви та 2825,09 грн. - за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Оніщук

Судді:  С.К. Медвецький

О.С. Панасюк