Постанова 
Іменем України 
 
09 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 700/661/16-ц
провадження № 61-37591св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - Почапинська сільська рада Лисянського району Черкаської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року в складі колегії суддів: Храпка В. Д., Бондаренка С. І., Новікова О. М.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності та визнання незаконним набуття права власності.
Позовну заяву мотивовано тим, що рішенням виконавчого комітету Почапинської сільської ради від 20 серпня 2003 року № 59 встановлено право власності на магазин по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 .
Вказане рішення скасовано рішенням виконавчого комітету Почапинської сільської ради від 06 червня 2005 року № 47 і встановлено право власності на магазин на ім`я ОСОБА_1 . Площа магазину становила 68.3 кв. м. На підставі цього рішення отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 .
Рішенням Почапинської сільської ради від 15 липня 2005 року № 18/1 було виділено земельну ділянку під приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Відповідно до договору оренди від 28 грудня 2005 року Почапинська сільська рада надала їй в платне користування земельну ділянку загальною площею 908 кв. м для розміщення на ній торгівельних точок, а саме: магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на площі 631 кв. м та магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на площі 277 кв. м.
Рішенням від 11 жовтня 2007 року № 58 Почапинської сільської ради надано дозвіл на добудову закусочної, а 31 жовтня 2007 року надано дозвіл на перепланування частини існуючої будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з добудовою закусочної.
Внаслідок добудови в 2007 році загальна площа магазину з прибудовами становить 218,6 кв. м.
Зазначає, що всі переобладнання та добудови були проведені на підставі дозволів та проектів.
Рішенням сесії Почапинської ради від 26 червня 2009 року № 28-2/5 скасовано рішення виконавчого комітету від 06 червня 2005 року № 47 про визнання права власності на приміщення магазину по АДРЕСА_1 за ПП ОСОБА_1 .
Постановою Лисянського районного суду Черкаської області від 16 квітня 
2013 року рішення виконавчого комітету Почапинської сільської ради від 
20 серпня 2003 року № 59, відповідно якого встановлено право власності на магазин по АДРЕСА_1 площею, що складала 68,3 кв. м на ім`я ОСОБА_3 , визнано незаконним та скасовано.
02 червня 2010 року чоловік відповідача ОСОБА_4 незаконно заволодів цим приміщенням прибудови, а ОСОБА_2 незаконно закрила доступ до приміщення магазину, а в самій прибудові магазину розмістила кафе-бар, тому позивач змушена була звернутися до суду із позовом про витребування майна 
з чужого незаконного володіння шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити приміщення магазину з прибудовами по 
АДРЕСА_1 . Під час розгляду справи ОСОБА_2 надала суду свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03 вересня 2013 року, відповідно якого вона є власником нежитлової будівлі-приміщення по АДРЕСА_2 , загальною площею 161,1 кв. м.
Прибудова до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вчинена відповідачем на земельній ділянці, яка на той час перебувала у її користуванні і вона не надавала дозволу на прибудову до її власного приміщення та на земельній ділянці, яка перебувала у її користуванні.
Враховуючи викладене, позивач просила суд визнати за нею право власності на приміщення прибудови до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по 
АДРЕСА_1 загальною площею 150,3 кв. м, визнати незаконним набуття права власності ОСОБА_2 на приміщення прибудови до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати з відповідача. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 07 березня 
2018 року позов задоволено.
Визнано набуття права власності ОСОБА_2 на приміщення прибудови до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_2 , загальною площею 165,1 кв. м відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 вересня 2013 року серії НОМЕР_2 - незаконним та скасовано державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 125854571228.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на приміщення прибудови до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_2 , загальною площею 150,3 кв. м.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того, що доведено факт наявності у позивача права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_3 , загальною площею 150,3 кв. м. Це майно позивачем не відчужувалося і в установленому законом порядку у нього не вилучалося. Рішенням Почапинською сільською радою за № 58 та № 58/1 від 11.10.2007 року і позивачу і відповідачу надано дозвіл на добудову закусочної до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " у 
АДРЕСА_1 , тобто одночасно двом особам, а в матеріалах справи відсутній будь-який доказ того, що позивач надавав згоду відповідачеві на добудову до свого майна (магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 "). Спірне майно перебуває 
у власності позивача і зареєстроване за ним, а реєстрація права власності за відповідачем на спірне нерухоме майно була проведена без урахування змін нумерації будинків по АДРЕСА_1 . Клопотання представника відповідача про застосування позовної давності суд відхилив.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 07 березня 
2018 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачка не надала суду будь-яких доказів про те, що збудований об`єкт був побудований із належного дозволу чи належного проекту, та чи зверталася до належних органів із заявою про введення об`єкта в експлуатацію. В той же час ОСОБА_2 надала суду належні докази на добудову до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Відповідно до кадастрового плану від 17.07.2013 року прибудова побудована на земельній ділянці по якій договір оренди від 01.06.2012 року укладений із приватним підприємцем ОСОБА_2 Що стосується двох рішень виконкому Почапинської сільської ради № 58 про надання дозволів на перепланування (добудову) приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які протирічить одне одному, то із протоколу засідання виконкому Почапинської сільської ради від 11.10.2007 року вбачається, що виконком сільської ради надав дозвіл на перепланування приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за № 58 і надав дозвіл на добудову закусочної до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за № 58/1. Тому надана до справи копія рішення № 58, в якому вказано: «Надати дозвіл на перепланування приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з добудовою закусочної» протирічить протоколу засідання виконкому. Тому в задоволенні позову в частині визнання права власності на прибудову до магазину необхідно відмовити, оскільки такий спосіб захисту не передбачений законом.
Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині позовних вимог суд керувався тим, що рішенням сесії Почапинської сільської ради від 26 червня 2009 року рішення виконкому Почапинської сільської ради від 06 червня 
2005 року, на підставі якого позивачу видане свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення магазину з прибудовами та проведена його державна реєстрація, скасовано. На час вирішення спору та на даний час ОСОБА_1 не 
є законним власником нежитлової будівлі в 
АДРЕСА_1 , тому не має права на визнання незаконним набуття права власності ОСОБА_2 .
Аргументи учасників справи
У червні 2018 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, 
в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що вона звернулася до суду про підтвердження наявного в неї права власності на приміщення прибудови до магазину, оскільки відповідач незаконно заволоділа цим приміщенням та незаконно оформила на нього право власності, змінивши адресу цієї частини приміщення з метою його реєстрації. Суд першої інстанції встановив одночасну реєстрацію права власності на одне й те саме майно та врахував у своєму рішенні висновок експерта, відповідно до якого прибудова відображена 
в інвентарній справі на будинок АДРЕСА_1 станом на 13 травня 2008 року і прибудова до будинку 
АДРЕСА_2 станом на 12 серпня 2011 року - це одна 
й та ж сама споруда. Натомість суд апеляційної інстанції проігнорував установлені судом першої інстанції обставини та не надав їм жодної оцінки.
Відзив іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в цій справі.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
15 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суди встановили, що згідно рішення виконкому Почапинської сільської ради від 20 серпня 2003 року № 59 встановлено право власності на магазин по 
АДРЕСА_1 площею, що складала 68,3 кв.м на ім`я ОСОБА_3 . 
Зазначене рішення скасовано рішенням виконкому Почапинської сільської ради від 06 червня 2005 року № 47 за заявою ОСОБА_3 і встановлено право власності на ім`я ОСОБА_1 на цей магазин.
Зазначене рішення ОСОБА_1 зареєструвала в БТІ та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 видане Почапинською сільською радою 28 липня 2005 року.
Рішенням від 15 липня 2005 року № 18/1 Почапинської сільської ради позивачу було виділено земельну ділянку під приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Відповідно до договору оренди від 28 грудня 2005 року Почапинська сільська рада надала позивачу в платне користування земельну ділянку загальною площею 908 кв. м для розміщення на ній торгівельних точок, а саме: магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Рішенням виконкому Почапинської сільської ради від 11 жовтня 2007 року № 58 надано приватному підприємцю ОСОБА_1 дозвіл на перепланування магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з добудованою закусочної.
Рішенням виконкому Почапинської сільської ради від 11 жовтня 2007 року 
№ 58/1 надано приватному підприємцю ОСОБА_5 дозвіл на добудову закусочної до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Рішенням виконкому Почапинської сільської ради від 22 січня 2008 року № 3 відчужено приватному підприємцю ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0.0631 га, на якій розташовано магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », і земельну ділянку площею 0.0277 га, на якій розташовано магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Рішенням сесії Почапинської сільської ради від 26 червня 2009 року № 28-2/5 відмінено рішення виконкому Почапинської сільської ради від 06 червня 
2005 року № 47 про визнання права власності на приміщення магазину за приватним підприємцем ОСОБА_1 
18 липня 2012 року приватним підприємцем ОСОБА_2 подано до інспекції ДАБК у Черкаській області декларацію про початок виконання будівельних робіт по будівництву добудови закусочної до продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
03 жовтня 2012 року приватним підприємцем ОСОБА_2 подано до інспекції ДАБК у Черкаській області декларацію про готовність об`єкта до експлуатації по добудові закусочної до продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
03 вересня 2013 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю з прибудовою (кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 »).
25 липня 2013 року проведено державну реєстрацію нежитлової будівлі 
з прибудовою (кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») ОСОБА_2 .
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною другою статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових 
і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які 
ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження 
№ 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».
Відповідно до частини другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
У постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі 
№ 6-318цс15 зроблено висновок, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа 
є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, з огляду на те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статті 392 ЦК України.
У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 
2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) зазначено, що «відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду 
з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають 
у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права».
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність 
і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Апеляційний суд встановив, що у ОСОБА_2 є необхідні дозвільні документи на добудову до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та не встановив порушень прав та інтересів позивача здійсненням нею спірної добудови, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на зазначену добудову. 
Разом з цим посилання апеляційного суду на те, що такий спосіб захисту не передбачений законом є помилковим.
Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що саме позовна вимога про визнання незаконним набуття права власності на майно є неефективним способом захисту, оскільки не відновлюєправо власності позивача (в разі його порушення) і жодним чином не нівелює негативні наслідки такого порушення, тому у її задоволенні суди мали відмовити саме з цих мотивів. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду частково ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду змінити в мотивувальній частині.
В іншій частині постанову апеляційного суду слід залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
Оскільки Верховний Суд змінює оскаржене рішення, але виключно в частині мотивів відмови у позові, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України (у редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                    В. І. Крат 
 
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко 
 
І. О. Дундар
 
                                                                                      В. І. Журавель
 
                                                                                      Є. В. Краснощоков