ПОСТАНОВА
Іменем України

17 липня 2020 року 
Київ
справа №826/9160/18
адміністративне провадження №К/9901/30955/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л., 
розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАВА-ПРОДУКТ»
на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року (суддя Арсірій Р.О.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (колегія суддів: головуючий: Василенко Я.М., судді: Ганечко О.М., Шурко О.І.) 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАВА -ПРОДУКТ»
до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м. Києві 
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст вимог
У червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТАВА-ПРОДУКТ» звернулось до суду з позовною заявою про визнання протиправними дій Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м. Києві та зобов`язання вчинити певні дії.
1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2018 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018, повернуто позовну заяву позивачу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постановою Верховного Суду від 12 березня 2019 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАВА-ПРОДУКТ» задоволено, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАВА-ПРОДУКТ» залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року без змін.
1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї
Не погоджуючись із ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року, позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою. 
В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначив, що судами першої та апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваних рішень не правильно застосовано норми процесуального права, що зумовило постановлення необґрунтованих та незаконних рішень.
При цьому скаржник зазначає, що позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАВА-ПРОДУКТ» ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Представник позивача усунув визначені судом недоліки позовної заяви, однак ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу з підстав невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Відповідачами відзиву на касаційну скаргу не надано.

2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2018 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року, позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки її підписано адвокатом Стельниковичем В.А., однак додані до позовної заяви ксерокопії ордеру та договору про надання правової допомоги не засвідчені у визначеному законом порядку.
Постановою Верховного Суду від 12 березня 2019 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАВА-ПРОДУКТ» задоволено, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАВА-ПРОДУКТ» залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам статей 5, 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Скаржнику надано десятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків шляхом подання оригіналу позовної заяви та доданих до неї документів, а також примірника позовної заяви з додатками для відповідача, документа про сплату судового збору.
Вказана ухвала була направлена на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві, а саме: м. Київ, вулиця М. Тимошенка, 18 квартира, 373, однак повернулась до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання». 
8 липня 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва отримано заяву про усунення недоліків, до якої додано оригінал позовної заяви з додатками, примірники для відповідачів, а також платіжне доручення про сплату судового збору.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу. 
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині приведення позовних вимог у відповідність до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАВА-ПРОДУКТ» залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року без змін.
Залишаючи ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року без змін, суд апеляційної інстанції посилався на те, що позивачем вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконано, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви позивачу. Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що строк зберігання поштового відправлення терміном один місяць дає можливість особі, якій надійшло поштове відправлення, вжити заходів для його отримання та ознайомлення.
3. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
3.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
Верховний Суд, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, в межах встановлених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого. 
Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з частиною першої статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.
Одним із елементів права на суд є право на доступ до суду, отже особа повинна мати можливість подати справу на розгляд, а суд повинен розглянути її без зайвих та неналежних правових чи практичних перешкод. Таке право покладає на державу як негативний обов`язок, - тобто утриматися від створення неналежних процесуальних перешкод для доступу до суду, - так і позитивний, тобто забезпечити практичний та ефективний доступ до суду.
Свої вимоги щодо предмету спору та їх обґрунтування позивач викладає у позовній заяві. Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (стаття 160 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частиною п`ятою статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;  повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень; зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;  перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу. 
Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Отже, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.
Позивач вважається таким, що не усунув недоліки, якщо до закінчення встановленого судом строку не усунув усіх або хоча б одного недоліку, зазначеного в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.
Залишаючи позовну заяву без руху відповідно до ухвали від 27 травня 2019 року, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що вона не відповідає вимогам статей 5, 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, та вказав на необхідність усунення недоліків шляхом подання оригіналу позовної заяви, оформленої відповідно до вимог вказаних статей, та доданих до неї документів, а також примірника позовної заяви з додатками для відповідача, документа про сплату судового збору.
Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви від 16 липня 2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині приведення позовних вимог у відповідність до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України не виконані.
При цьому суд звернув увагу на те, що правову категорію «зміст позовних вимог» слід розуміти як дію суду, про вчинення якої позивач вимагає постановити судове рішення, що спрямоване на задоволення певної матеріально-правової вимоги позивача. Зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права, зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло.
Отже, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано залишив позовну заяву без руху та в подальшому повернув її позивачу з тих підстав, що останній не усунув всі її недоліки. 
Залишаючи ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року без змін, апеляційний суд вказав ще і на те, що позивачу було надано достатній строк для усунення недоліків позовної заяви та вжито всіх необхідних заходів з метою повідомлення останнього про залишення такої заяви без руху.
Надаючи оцінку доводами касаційної скарги щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України, якою регулюється питання вручення судового рішення, слід зазначити таке.
Як встановлено судом першої інстанції, на виконання ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року про залишення позовної заяви без руху позивачем подано заяву про усунення недоліків з додатками. За наведеного, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що підстави вважати позивача таким, що не був обізнаний з ухвалою про залишення його позовної заяви без руху, відсутні. При цьому рішення суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви мотивовано саме невиконанням в повному обсязі вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху та не містить посилань на несвоєчасне звернення позивачем до суду з метою усунення відповідних недоліків.
Отже, повертаючи позовну заяву з підстав неусунення позивачем її недоліків, суд першої інстанції, з позицією якого погодився і апеляційний суд, не допустив порушень процесуального закону, що діяв на час вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі.
Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують.
Верховний Суд звертає увагу, що вимоги ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року не можуть вважатися перешкодою для гарантованого Конституцією України та Конвенцією про захист прав та основоположних свобод права особи на розгляд її справи судом, оскільки таке право не є безумовним та тісно пов`язане з неухильним виконанням процесуальних обов`язків учасниками справи.
При цьому, необхідно зазначити й те, що  відповідно до положень частини  восьмої  статті 169  Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд звертає увагу на таке.
Частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи, правильність застосування ними норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому в задоволенні касаційної скарги Управління слід відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною третьою статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 3, 345, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАВА-ПРОДУКТ» залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі №826/9160/18 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 Н.Є. Блажівська

Судді                                                                                                     О.В. Білоус

                                                                                                    І.Л. Желтобрюх