Постанова
Іменем України

22 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 643/14612/17
провадження № 61-48172св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Московського районного суду міста Харкова від 14 червня 2018 року у складі судді Сиротникова Р. Є. та постанову Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Позовна заява мотивована тим, що 02 березня 2012 року позивача було прийнято на роботу тимчасово на посаду касира сектора касових операцій відділення № 950 АТ «УкрСиббанк», 04 липня 2012 року переведено постійно на посаду касира сектора касових операцій відділення № 950 АТ «УкрСиббанк», 16 липня 2012 року переведено тимчасово на посаду касира відділення № 71 АТ «УкрСиббанк», 22 грудня 2014 року переведено постійно на посаду старшого касира відділення № 280 АТ «УкрСиббанк», а 19 листопада 2015 року переведено на посаду контролера-касира цього ж відділення.
 
23 жовтня 2017 року на підставі наказу № 302-ВК від 23 жовтня 2017 року позивача звільнено з займаної посади відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я. З вказаним наказом про звільнення позивач не згодна, вважає його незаконним, необґрунтованим, передчасним, прийнятим за відсутністю законних підстав, достатніх для наявності беззаперечного переконання про втрату довір`я як до касира. 
 
Позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «УкрСиббанк» від 23 жовтня 2017 року № 302-ВК «Про кадрові питання», поновити її на посаді контролера-касира відділення № 280 АТ «УкрСиббанк», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2017 року, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 14 червня 2018 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2018 року, позов задоволено.
 
Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади контролера-касира відділення № 280 ПАТ «УкрСиббанк». Скасовано наказ № 302-ВК ПАТ «УкрСиббанк» від 23 жовтня 2017 року «Про кадрові питання» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади контролера-касира відділення № 280 ПАТ «УкрСиббанк». Поновлено ОСОБА_1 на посаді контролера-касира відділення № 280 ПАТ «УкрСиббанк». Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 24 жовтня 2017 року по 15 червня 2018 року у розмірі 65 694,72 грн. Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.
 
Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що ПАТ«УкрСиббанк» не доведено причетності ОСОБА_1 до крадіжки грошових коштів. Порушення позивачем вимоги відповідних керівництв, затверджених наказами АТ «УкрСиббанк», не може слугувати підставою для втрати до неї довіри.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Верховного Суду, АТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Московського районного суду міста Харкова.
 
10 червня 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 08 липня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
 
Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 13 липня 2020 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Фаловська І. М., Штелик С. П. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що в ході судового розгляду був встановлений факт порушення ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків та вимог постанови Національного банку України (позивач не була присутня під час закриття сховища касиром ОСОБА_2 ). Позивач допустила порушення внутрішньобанківських нормативних актів, що встановлюють правила зберігання грошових цінностей, правила зберігання ключів. Вказане свідчить про втрату довіри до позивача.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не надіслали у встановлений процесуальним законом строк відзив на касаційну скаргу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що відповідно до трудової книжки № НОМЕР_1, виданої 02 вересня 1977 року на ім`я ОСОБА_1 , позивач відповідно до наказу від 16 листопада 2015 року № 452-ВК переведена з посади старшого касира відділення № 280 на посаду контролера-касира відділення № 280 АТ «УкрСиббанк» (а. с. 5).
 
03 травня 2017 року між заступником начальника Центру з грошового забезпечення, Центр підтримки Східного регіону АТ «УкрСиббанк» Дараганом С. Ф. та членами трудового колективу (бригади) відділення № 280 АТ «УкрСиббанк», в особі бригадира ОСОБА_1., контролера касира відділення № 280 АТ «УкрСиббанк», укладений договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність (а. с. 31 - 33).
 
19 листопада 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» в особі начальника Центру підтримки Східного регіону АТ «УкрСиббанк» Зуєвим П. А. та ОСОБА_1 , контролером-касиром відділення № 280 АТ «УкрСиббанк» укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а. с. 30).
 
Наказом від 23 жовтня 2017 року № 302-ВК позивача звільнено з роботи на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України з винних дій працівника, що дають підстави для втрати довір`я (а. с. 6).
 
З наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомлена 23 жовтня 2017 року, зробивши при цьому запис про свою незгоду із цим наказом та наміром звернутись до суду. Копію наказу ОСОБА_1 отримала.
 
Як на підставу позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 посилалася на те, що її звільнення є незаконним та передчасним, оскільки на вказаній посаді вона працювала з листопада 2015 року. В її функціональні обов`язки входило приймання та видача інкасаторам завантажених грошовими коштами касет для банкоматів. Вказані опломбовані касети з грошовими коштами приймаються та видаються у спеціально передбачених сумках, весь процес відбувається під постійним відеонаглядом. Отримавши від касира касети з грошовими коштами, інкасатор відвозить їх та встановлює у відповідні банкомати, а через деякий час повертає для поповнення та наступного встановлення у банкомат. 15 вересня 2017 року при перерахунку касети з грошовими коштами, яка 14 вересня 2017 року доставлена до відділення банку № 280 інкасатором ОСОБА_3 , виявлено нестачу 614 купюр по 200 гривень, що становить 122 800,00 грн. 
 
У подальшому встановлено, що вказану касету отримав 12 вересня 2017 року інкасатор ОСОБА_4 , а видала йому касету позивач ОСОБА_1 у присутності бригади інкасаторів та охоронців. 23 жовтня 2017 року її було звільнено через те, що 11 вересня 2017 року вона не була присутня під час закриття сховища касиром ОСОБА_2 . Вважає, що допущене нею порушення є недостатнім для категоричного переконання власника про втрату довіри працівником, бо ці дії не свідчать про втрату довіри, вони не призвели до будь-яких негативних наслідків, так як видача касети інкасатору здійснювалась не одним касиром, а у складі бригади інкасаторів та охоронців. Крім того, сама опломбована касета знаходилась в спеціальній сумці та весь процес видачі фіксувався камерами спостереження. Сам факт звільнення з таким формулюванням є занадто суворим покаранням, без застосування попереднього дисциплінарного стягнення, враховуючи її бездоганну та сумлінну працю за весь час перебування на займаній посаді.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Стаття 43 Конституції України встановлює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
 
Відповідно до частини другої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.
 
Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і тому подібне), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
 
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 рокуу справі №  592/7118/17 (провадження № 61-24468св18) та від 11 червня 2020 року у справі № 643/13899/17 (провадження № 14-48176св18).
 
Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.
 
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 займала посаду контролера-касира, яка безпосередньо пов`язана зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням, перерахуванням, прийманням і видачею та застосуванням у процесі роботи переданих їй цінностей (пункт 1 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність).
 
Підставою для звільнення ОСОБА_1 є службова записка начальника Центру управління готівковими засобами Департаменту забезпечення готівковими грошовими засобами АТ «УкрСиббанк» від 11 жовтня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_1 порушила вимоги нормативних документів, а саме: вимоги Керівництва № 6.2 «Порядок зберігання, обліку та передачі печаток, штампів, ключів (пункти 1.6, 2.1, Додатку № 2), вимоги Керівництва № 6 «Організація схоронності цінностей», затверджених наказом АТ «УкрСиббанк» № П-OPS-2017-75 від 18 квітня 2017 року (а. с. 25).
 
Так згідно змісту службової записки від 11 жовтня 2017 року вбачається, що контролер-касир ОСОБА_1 , яка станом на 11 вересня 2017 року є бригадиром бригади відповідно до договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 03 травня 2017 року № 03-Б і розпорядженням від 14 червня 2017 року № 118/1 призначена першою особою, відповідальною за схоронність цінностей і закриття/відкриття сховища цінностей, ввечері 11 вересня 2017 року передала закріплені за нею згідно з «Електронним реєстром обліку ключів, пломбіраторів, кліше» ключі від сховища цінностей вечірньої (післяопераційної) каси і від сховища (сейфової кімнати) члену бригади № 3 - старшому касиру відділення № 280 ОСОБА_5 , яка розпорядженням призначена другою особою, відповідальною за схоронність цінностей і закриття/відкриття сховища цінностей вечірньої (післяопераційної) каси.
 
Контролер-касир відділення № 280 ОСОБА_1 , яка розпорядженням від 14 червня 2017 року № 118/1 призначена першою особою, відповідальною за схоронність цінностей і закриття/відкриття сховища цінностей вечірньої (післяопераційної) каси не була присутньою при закритті сховища цінностей вечірньої (післяопераційної) каси ввечері 11 вересня 2017 року в період часу з 21:01 по 21:09, закриття сховища здійснювали два працівники відділення № 280, призначені другою особою: ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , в той час як на довідці про обороти і залишки готівки та інших цінностей операційної каси підпис про закриття сховища цінностей вечірньої (післяопераційної) каси проставлено: ОСОБА_6 і ОСОБА_2 
 
Старший касир відділення № 280 ОСОБА_2 згідно з розпорядженням від 14 червня 2017 року  № 118/1 призначена другою особою, відповідальною за схоронність цінностей і закриття/відкриття сховища цінностей вечірньої (післяопераційної) каси, не була присутньою при відкритті сейфової кімнати (передсховища), сховища цінностей вечірньої (післяопераційної) каси зранку 12 вересня 2107 року, відкриття сховища і сховища цінностей здійснювала перша особа ОСОБА_1 , при цьому у неї знаходились усі ключі передсховища та сховища цінностей, хоча друга особа не має права доступу до ключів першої особи.
 
ОСОБА_1 не заперечує факту порушення нею вимог Керівництва № 6 «Організація схоронності цінностей», затвердженого наказом АТ «УкрСиббанк» від 18 квітня 2017 року № П-ОРS-2017-75, а саме: пункт 3.13 (відкриття сховища цінностей одноособово першою особою), додаток 4 (доступ інкасатора в передсховище без присутності другої особи); вимоги керівництва № 6.2 «Порядок зберігання, обліку та передачі печаток, штампів, ключів», а саме: пункт 1.6, пункт 2.1, додаток № 2 (доступ другої особи до ключів, закріплених за першою особою), проте вважала ці порушення незначними.
 
Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КзпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т. ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.
 
Звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри.
 
Отже, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що видаючи наказ про звільнення позивача з роботи у зв`язку з вчиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до неї, як до працівника, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, відповідач діяв відповідно до вимог чинного трудового законодавства.
 
Суди попередніх інстанцій, вказували на те, що матеріали справи не містять доведеності причинно-наслідкового зв`язку між нестачею грошових коштів у ПАТ «УкрСиббанк» та діями ОСОБА_1 , а тому її не може бути звільнено за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, проте суди не звернули уваги на те, що вказана норма не передбачає обов`язкового настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і тому подібне), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
 
Отже, видаючи наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв`язку з учиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до неї як працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності (на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України), ПАТ «УкрСиббанк» діяло відповідно до вимог чинного трудового законодавства.
 
Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що звільнення позивача з роботи відбулось без законних на те підстав є помилковими.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно із частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити. 
 
Рішення Московського районного суду міста Харкова від 14 червня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий      Судді:	В. С. Висоцька      А. І. Грушицький      І. В. Литвиненко 	
 	   	
 	І. М. Фаловська     С. П. Штелик