ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року	Львів	Справа № 448/1284/16-а пров. № А/857/5511/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Запотічного І.І., Шавеля Р.М.,
за участю секретаря                    Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Галицької митниці Держмитслужби на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 03 квітня 2020 року (ухвалене головуючим – суддею Білоус Ю.Б. в м. Мостиська) у справі № 448/1284/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби, третя особа – в.о. заступника начальника Львівської митниі ДФС Борисов Юрій Олексійович про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

                                                         ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить скасувати постанову в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Борисова Ю.О. від 14.09.2016 в справі про порушення митних правил № 3427/20909/16 про притягнення її (позивачки) до відповідальності за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України (далі – МК України) та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 18.11.2015 вона знаходилась на території Республіки Польща в с. Медика з метою здійснення покупок у магазині «Бєдронка». Близько 21:30 до неї підійшов невідомий чоловік і запропонував перевезти через митницю роздрібний товар, за що пообіцяв заплатити 80 гривень. Про жоден автомобіль розмови не було. 16.09.2016 її неповнолітня дочка повідомила про те, що на її адресу надійшов лист з Львівської митниці ДФС, з якого дізналася, що на 14.09.2016 її викликали у Львівську митницю ДФС для розгляду справи про порушення митних правил, а саме про те, що за нею рахується автомобіль марки «MERCEDES 190», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказує, що про внесення її даних в реєстраційні документи їй нічого не відомо. Водію даного автомобіля, з яким вона перетинала кордон 19.11.2016 близько 07:04, вона не надавала жодних своїх документів, свого особистого підпису не ставила на жодних документах. Перетинала кордон в даному автомобілі виключно як пасажир. Зазначає, що вона ніколи не сиділа за кермом автомобіля, навіть ніколи не мала посвідчення водія на право керування транспортними засобами. Крім цього, зазначає, що з постанови Львівської митниці ДФС від 14.09.2016 № 3427/20909/16 відомо, що вказаний вище автомобіль було придбано у м Катовіце, яке не входить у прикордонну зону. Враховуючи наведене, для здійснення купівлі даного транспортного засобу необхідно мати відповідний документ - Шенгенську візу. Однак, вона (позивачка) може здійснювати перетин кордону лише за допомогою карточки малого прикордонного руху. Будь-які візи у її закордонному паспорті відсутні. Крім цього, зазначає, що 29.09.2016 вона звернулася із заявою про злочин в правоохоронні органи по даному факту. Вважає, що у її діях немає складу правопорушення, у якому її визнано винною відповідно до постанови Львівської митниці ДФС від 14.09.2016 № 3427/20909/16, а тому просить скасувати зазначену постанову.
Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 03.04.2020 адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Борисова Юрія Олексійовича від 14.09.2016 в справі про порушення митних правил № 3427/20909/16 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн. 
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять достатніх належних і допустимих доказів того, що саме позивачка здійснила ввезення на митну територію України вказаного вище транспортного засобу.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що встановлення факту ввезення позивачем транспортного засобу на митну територію України відбулось за допомогою електронних баз даних «Інспектор» та ЄАІС ДФС, що підтверджується відповідним витягом та є безспірним фактом. Крім цього вказує, що факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує того, що проти позивача вчинені злочинні дії.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що 11.08.2016 державним інспектором відділу митного оформлення № 2 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС Овчинніковим А.В. складено протокол про порушення митних правил № 3427/20909/16, відповідно до якого встановлено, що в ході перевірки баз даних ЄАІС ДФС України було виявлено, що 19.11.2015 близько 07 год. 04 хв. через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС каналом позначеним символом зеленого кольору («зелений коридор») гр. України ОСОБА_1 ввезла на митну територію України транспортний засіб марки «MERCEDES 190» НОМЕР_3 НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в митному режимі «транзит». Згідно з даними АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 16 год. 11.08.2016 не вивозився та у інший митний режим, згідно з нормами чинного законодавства, не поміщений.
Цим протоколом констатовано, що гр. ОСОБА_1 перевищила встановлений статтею 95 МК України строк доставки товарів, транспортних засобів, що перебувають під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб і її дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 470 МК України.
На підставі вказаного протоколу, 14.09.2016 в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Борисов Ю.О. винесено оскаржувану постанову у справі про порушення митних правил № 3427/20909/16, якою позивачку визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 грн.
Вважаючи таку постанову відповідача протиправною позивачка звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.
Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно ст. 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Частиною 1 ст. 93 МК України передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;
Правилами п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).
Водночас, ч. 2 ст. 95 МК України передбачено, що до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).
Підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у частині першій статті 319 цього Кодексу; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій (стаття 491 МК України).
Відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 МК України строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів передбачена ч. 3 ст. 470 МК України.
Як згадувалось вище позивачку притягнуто до відповідальності за перевищення встановленого ст. 95 МК України строку вивезення транспортного засобу за межі митної території України, який був ним ввезений з метою транзиту і його дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 470 МК України.
Однак, позивачка заперечує факт ввезення нею вказаного вище транспортного засобу на митну територію України.
Так Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17.11.2015 № 1118 (далі Правила № 1118) встановлено порядок митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України.
Відповідно до п. 7 розділу І Правил № 1118, власник ТЗ (транспортного засобу) або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії, зокрема, таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.
У абзаці 4 п. 9 цих Правил зазначено, що не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).
Підпунктом 3.1. п. 3 розділу IV Правил № 1118 передбачено, що у разі ввезення громадянином - нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином - резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого ТЗ здійснюється в усній формі
Відтак системний аналіз зазначених вище норм дає підстави вважати, що усне декларування ТЗ здійснюється лише у разі ввезення громадянином - нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином - резидентом належного йому ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі. В усіх інших випадках митне декларування ТЗ здійснюється у письмовій формі з поданням митному органу оригіналів згаданих вище документів для огляду та їх копій, які після митного оформлення залишаються в справах митного органу.
Крім цього, п. 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 451 визначено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється, зокрема, шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України.
Відтак, належними доказами в підтвердження факту ввезення позивачем згаданого вище транспортного засобу в режимі транзит на митну територію України за умови, що позивач заперечує цей факт, є документи, які повинні були подаватися при переміщенні ТЗ через митний кордон України та копії яких повинні були залишатися в справах митного органу.
Однак, як слідує з матеріалів справи відповідачем таких документів на підтвердження факту ввезення позивачем автомобіля «MERCEDES 190», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , суду не представлено. 
Більше того, до матеріалів справи також не долучено витягу з електронних баз даних «Інспектор» та ЄАІС ДФС, на який покликається апелянт, як на доказ встановлення факту ввезення позивачем транспортного засобу на митну територію України.
Крім цього, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивачка після винесення щодо неї оскаржуваної постанови звернулася до Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, а саме про те, що 19.11.2015 через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС, невстановлена особа, шахрайським способом, ввезла на митну територію України транспортний засіб автомобіль марки «MERCEDES 190», НОМЕР_3 НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 в митному режимі «транзит», а в`їзд вказаного вище автомобіля зареєструвала на ОСОБА_1 без згоди останньої.
24.01.2017 відомості за вказаним вище фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017140230000048 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 Кримінального кодексу України та розпочато досудове розслідування.
Відповідно до ст.55 Кримінально - процесуального кодексу України по даному кримінальному провадженні позивачку визнано потерпілою.
Так в ході досудового розслідування встановлено, що автомобіль марки «MERCEDES 190», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який невстановлена особа ввезла на митну територію України в митному режимі «транзит» не належав ОСОБА_1 , а тому в діянні невстановленої особи відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України.
Постановою заступника начальника СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області Заблоцького Ю.Б., від 18.06.2018 вказане вище кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінально - процесуального кодексу України у зв`язку із відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на те, що матеріали справи не містять достатніх належних і допустимих доказів того, що саме позивач здійснив ввезення на митну територію України вказаного вище автомобіля, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування постанови в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Борисова Юрія Олексійовича від 14.09.2016 в справі про порушення митних правил № 3427/20909/16 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 03 квітня 2020 року у справі № 448/1284/16-а – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 24 червня 2020 року