УХВАЛА

22 липня 2020 року 
м. Київ

Справа №  908/1795/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І.Д. (головуючий), судді - Ткач І.В., Стратієнко Л.В., 

за участю секретаря судового засідання Півень А.Л.,
          
представників учасників справи:                    
позивача -           Губорєва Я.А., дов. 229 від 28.04.20, 
відповідача  - Коваленко Ю.М., дов. 20-138 від 10.12.19, 

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь"

на рішення Господарського суду Запорізької області
(суддя - Корсун В.Л.)
від 03.12.2019

та постанову Центрального апеляційного господарського суду
(головуючий - Кузнецов В.О., судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є.)
від 04.03.2020

у справі за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"
до Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь"
про стягнення 1 038 858,36 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень проти позову.

1.1.          18.07.2019 Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (надалі - АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (надалі - ПАТ  "ЗМК "Запоріжсталь", відповідач) 1 038 858,36 грн, з яких: 302 817,96 грн - плата за користування вагонами, а також 736 040,40 грн - збір за зберігання вантажу та збір за зберігання вантажів у двократному розмірі.

Позовна заява обґрунтована такими обставинами:

1.2.          19.02.2018 між ПАТ "Українська залізниця" (перевізник) та ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь" (замовник) укладено договір про надання послуг №10429/ЦТЛ-2018/20/2018/365 (далі - договір про надання послуг), предметом якого згідно із п. 1.1. є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні цього договору користування вагоном не є орендною майна, а плата за користування вагоном перевізника не є орендною платою.

1.3.          Відповідно до перевізних накладних №45698925, №45698917 у лютому 2019 року залізницею було прийнято до перевезення вагони на адресу одержувача ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь", зі станції Рядова Придніпровської залізниці на станцію призначення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці.

1.4.          На шляху прямування, відповідно до вимог п.п.9,10 Правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України 25.02.1999 №113, 03.02.2019 о 22 год. 40 хв. наказом №649 від 03.02.2019 були затримані вагони з вантажем, що перевозяться у поїзді № 2052, індекс поїзда 4572-013-4600, на станції Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці у зв`язку із неприйняттям їх вантажовласником ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь" на станції призначення Запоріжжя-Ліве.

1.5.          За даним фактом станцією затримки 53 вагонів Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці у порядку, передбаченому пунктами 9,10 Правил користування вагонами та контейнерами, був складений акт про затримку вагонів форми ГУ-23а № 3 від 03.02.2019.

1.6.          06.02.2019 о 14 год 00 хв позивачем надано наказ № 17/МО про застосування ставки збору за зберігання вантажів до двократного розміру на підставі ст.36 Статуту залізниць України та з причини виникнення ускладнень на станції у зв`язку з не-своєчасним забиранням вагонів по станції Нижньодніпровськ по причині неприймання ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь" (простоюють 53 завантажених вагони призначенням на станція Запоріжжя-Ліве), про що повідомлено ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь".

1.7.          Згідно із актом про затримку вагонів форми ГУ-23а № 3 від 03.02.2019, затримані вагони, що прибули поїздом № 2052, індекс поїзда 4572-013-4600, відправлені згідно наказу про відновлення руху № 881 від 13.02.2019.

1.8.          Актом загальної форми від 13.02.2019 засвідчено, що дію наказу № 649 від 03.02.2019 на поїзд № 2052 (індекс поїзда 4572-013-4600) припинено, вагони зняті 13.02.2019 о 14 год 35 хв Час затримки 231 год 55 хв.

1.9.          За весь час затримки вагонів на підходах до станції призначення з вини вантажовласника була нарахована плата за користування вагонами за відомостями (6 шт.) форми ГУ-46 за № 22029062, № 25029088, № 21029034 № 21029036, № 21029039, № 21029043 у розмірі 302 817,96 грн (з урахуванням ПДВ), збір за зберігання вантажу та збір за зберігання вантажу у двократному розмірі по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19029015 від 18.02.2019 в сумі 613 367,00 грн (без ПДВ, а з ПДВ 20 % - 122 673,40 грн, всього - 736 040,40 грн).

1.10.          Про затримку вагонів на підставі актів загальної форми ГУ-23, позивачем був здійснений розрахунок та складені відомості (№ 22029062, № 25029088, № 21029034 №21029036, № 21029039, № 21029043) плати за користування вагонами згідно з якими плата за користування вагонами (вказаними у 6 наведених вище відомостях), з урахуванням 20 % ПДВ, складає 302 817,96 грн. Вказані відомості відповідач під-писав із запереченнями.

1.11.          Відповідач свої зобов`язання зі сплати нарахованої плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості в сумі 1 038 858,36 грн. 

1.12.          Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити з огляду на такі обставини: робота АТ "Українська залізниця" щодо  відвантаження та доставки вантажу була незадовільною; скупчення вагонів на під`їзній колії ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь" відбулося через порушення позивачем умов про інтервальний проміжок часу, встановлений для повернення вагонів з під`їзної колії; наказ про збільшення розміру збору за зберігання вантажу підписано неуповноваженою особою; затримка вагонів на станції слідування сталася з вини позивача.  

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

2.1. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.12.2019 у справі № 908/1795/19, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.03.2020, позовні вимоги задоволено повністю.

2.2. Суди попередніх інстанцій, керуючись нормами статей 11, 525, 526, 530, 901 Цивільного кодексу України, статтями 5, 36, 46, 71, 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457, пунктами 3, 4, 8, 9, 10 та 17 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 № 113, пунктами 5, 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644 та пунктом 33 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, дійшли таких висновків:

- затримка вагонів на підході до станції призначення відбулася з вини відповідача, а саме: через неможливість приймання їх станцією призначення з причин накопичення вагонів, що прибули на адресу відповідача та зайнятості приймально-здавальних колій. Факт затримки вагонів у встановленому порядку зафіксовано актами загальної форми ГУ-23, в яких вказано час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери;

- розрахунки плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу здійснені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства;

- відповідач не довів суду відсутність своєї вини у спричиненні затримки вагонів на підходах до станції призначення, а також наявність підстав для звільнення його як вантажовласника від плати за користування вагонами і контейнерами, встановлених пунктом 16 Правил користування вагонами і контейнерами;

- накази про затримку вагонів на підходах до станції призначення та про застосування ставки збору на зберігання вантажу у двократному розмірі підписані уповноваженими особами.

2.3. Суди попередніх інстанцій відхилили доводи відповідача про те, що затримка приймання вагонів відбувалася через неритмічну доставку їх залізницею на станцію призначення, оскільки на станції призначення, крім зайняття колій під технологічними операціями з вагонами, має бути забезпечено і наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та виклад позиції інших учасників справи.
                     
3.1.          06.04.2020 ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь" звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.12.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.03.2020 у справі № 908/1795/19, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

3.2.          Скаржник визначає підставою касаційної скарги пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Він стверджує, що суди попередніх інстанцій під час ухвалення рішень у справі № 908/1795/19 неправильно застосували норми частини 1 статті 238 Цивільного кодексу України, статей 36, 119 Статуту залізниць України, пунктів 6, 8, 9 Правил користування вагонами і контейнерами та порушили вимоги статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, і зазначає, що висновок Верховного Суду про застосування цих норм права у подібних правовідносинах відсутній.

3.3.          АТ "Українська залізниця" подало відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого просило її залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 03.12.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.03.2020 у справі № 908/1795/19 - без змін, як таких, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

3.4.          АТ "Українська залізниця" подало письмові пояснення по справі, в яких  просило при розгляді цієї справи врахувати висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.04.2020 у справі № 908/1417/19, від 23.06.2020 у справі № 908/1746/19, від 26.06.2020 у справі № 908/1925/19, якими підтверджено правомірність нарахування залізницею плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу у двократному розмірі внаслідок затримки потяга на підходах до станції призначення Запоріжжі - Ліве.

3.5.          ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь" також подало письмові пояснення, в яких просило суд касаційної інстанції відступити від висновків щодо застосування статті 36 Статуту залізниць України викладених Касаційним господарським судом у постановах від 23.06.2020 у справі № 908/1746/19 та від 26.06.2020 у справі № 908/1925/19, а справу № 908/1795/19 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.  
                     
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4.1          Дослідивши, матеріали справи, касаційну скаргу та відзив на неї, вислухавши пояснення представників сторін, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку щодо наявності підстав для передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

4.2          Як вбачається з матеріалів справи, позивач стверджує, що право на нарахування двократного розміру збору за зберігання вантажу у нього виникло в силу вимог пункту 8 Правил зберігання вантажів та статті 36 Статуту залізниць України, оскільки вагони затримано на підходах до станції призначення з вини відповідача.

4.3          Натомість, відповідач заперечує проти задоволення позову та вважає, що стаття 36 Статуту залізниць України не може бути застосована у випадку затримки вагонів на підходах до станції призначення. 

4.4          Відповідач стверджує, що право збільшити розмір збору за зберігання вантажів у позивача виникає за наявності одночасно двох умов: 1) виникнення ускладнень на станції; 2) наявність зв`язку цих ускладнень з несвоєчасним вивантаженням і вивезенням.

4.5          З аналізу статей 22, 46, 48, 71 Статуту залізниць України та пункту 7 Правил видачі вантажів слідує, що вивезення та вивантаження вагонів можливе лише після їх прибуття на станцію призначення Запоріжжя - Ліве. 

4.6          Вагони були затримані на проміжній станції (станція Нижньодніпровськ), яка не примикає до під`їзних колій станції призначення, тому вантажоотримувач не міг здійснювати їх вивантаження.

4.7          З огляду на те, що вивезення та вивантаження вагонів вантажоодержувачем можливе лише на станції призначення, а вагони простоювали на проміжній станції, відповідач не міг створити ускладнень, пов`язаних з несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів відповідно до статті 36 Статуту залізниць України. 

4.8          Спір між сторонами у справі, що переглядається виник внаслідок різного розуміння підстав нарахування двократного розміру збору за зберігання вантажу.

4.9          У постановах від 23.06.2020 у справі № 908/1746/19 та від 26.06.2020 у справі № 908/1925/19 колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (судова палата для розгляду справ для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством), залишили в силі рішення судів попередніх інстанцій про повне задоволення позовних вимог та погодились з висновком щодо правильності нарахування та стягнення двократного розміру збору за зберігання вантажу незалежно від станції затримки вагонів (проміжної станції чи станції призначення).

4.10          У вказаних постановах Касаційний господарський суд, посилаючись на норми пункту 8 Правил зберігання вантажів та статтю 36 Статуту залізниць України, дійшов висновку, що збір за зберігання вантажів, у тому числі й збільшений до двократного розміру, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо), коли доставка вантажу на станцію призначення є ускладненою з вини одержувача (відправника), оскільки сама станція призначення, як встановлено судами попередніх інстанцій, зайнята через несвоєчасне вивільнення товариством колій від вантажу, що раніше прибув на його адресу. 

4.11          Колегія суддів, що розглядає касаційну скаргу ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь", не погоджується з висновком, викладеним у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 908/1746/19 та від 26.06.2020 у справі № 908/1925/19, відповідно до якого двократний розмір збору за зберігання вантажу сплачується незалежно від місця затримки, з огляду на таке.

4.12          Згідно з пунктом 8 Правил зберігання вантажів збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). 

4.13          Тобто, пунктом 8 Правил зберігання вантажів передбачена можливість нарахування збору за зберігання вантажу незалежно від місця затримки, лише у випадку їх затримки з вини вантажоодержувача. При цьому, двократний розмір збору за зберігання вантажу пунктом 8 Правил зберігання вантажів не передбачений.

4.14           Відповідно до статті 36 Статуту залізниць України у разі виникнення ускладнень на станції у зв`язку з несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів начальник залізниці має право збільшувати розмір збору за їх збереження до двократного розміру.

4.15          Статтею 36 Статуту залізниць України передбачено, що збір за зберігання вантажу до двократного розміру збільшується начальником залізниці за наявності таких підстав: 1) виникнення ускладнень на станції; 2) несвоєчасне вивезення і вивантаження вантажів вантажоотримувачем, що може здійснюватися лише на станції призначення.  

4.16          Пунктом 2.2 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 317 від 26.03.2009, визначено, що при виникненні на станції ускладнень, пов`язаних із несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів одержувачами (експедиторами), начальник залізниці має право збільшити ставку збору за зберігання вантажів до двократного розміру. Підвищена ставка вводиться після двох годин з моменту повідомлення одержувача про введення підвищеної ставки, але не раніше ніж через 24 години після закінчення терміну безоплатного зберігання.

4.17          Тобто, підставою для застосування до вантажоотримувача двократного розміру збору за зберігання вантажів є виникнення ускладнень, пов`язаних із несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів.

4.18          Доказів виникнення ускладнень, що виникли внаслідок затримки вагонів на станції слідування, позивачем не надано.

4.19          З огляду на те, що позивачем не дотримано вимог передбачених статтею 36 Статуту залізниць України, а саме: не надано доказів виникнення ускладнень, які б стали підставою для застосування двократного розміру збору за зберігання вантажу; затримка вагонів відбулася не на станції призначення, а на станції слідування, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (судова палата для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів) не погоджується з висновками щодо здійсненого позивачем нарахування збору за зберігання вантажу у двократному розмірі.

4.20          Частиною 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

4.21          Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина 1 статті 303 Господарського процесуального кодексу України).

4.22          Зважаючи на те, що основною функцією Верховного Суду, як найвищого суду у системі судоустрою, є забезпечення сталості та єдності судової практики, а також те, що колегія суддів Касаційного господарського суду, яка розглядає справу, вважає необхідним відступити від висновку щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах (статті 36 Статуту залізниць України та пункту 8 Правил зберігання вантажів), раніше викладеного у постановах від 23.06.2020 у справі № 908/1746/19 та від 26.06.2020 у справі № 908/1925/19.

Керуючись статтями 234, 235,  частиною 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
                    
УХВАЛИВ:

Справу № 908/1795/19 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.12.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.03.2020 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      І. Кондратова

Судді                                                                                                   І. Ткач

                                                                                                                   Л. Стратієнко