УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/6035/17
Провадження № 22-ц/4820/1128/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою  ОСОБА_1 на дії державного виконавця за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 травня 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Кам`янець-Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Ліпковського О.В. (далі – державний виконавець).
Аюпов Ю.С. зазначив, що державний виконавець здійснює виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2020 року №676/6035/17, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 24 550 грн грошової компенсації за автомобіль. Постановою державного виконавця від 21 лютого 2020 року накладено арешт на належні заявнику грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. На виконання цієї постанови було накладено арешт на рахунок № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» (далі – АТ КБ «Приватбанк»), на який заявникові зараховується пенсія. Постанова державного виконавця про арешт коштів боржника не відповідає вимогам закону та позбавила його права на отримання пенсії.
За таких обставин ОСОБА_1 просив суд поновити строк для подання скарги на дії державного виконавця як такий, що пропущений ним із поважної причини, скасувати постанову державного виконавця від 21 лютого 2020 року про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, які надходять із Пенсійного фонду України на його рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк».

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 травня 2020 року скаргу задоволено частково. Знято арешт з грошових коштів ОСОБА_1 , що знаходились на рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк».
Суд керувався тим, що державний виконавець незаконно наклав арешт на грошові кошти на рахунку ОСОБА_1 , оскільки звернення стягнення на пенсію проводиться шляхом направлення органу пенсійного фонду вимоги для здійснення відповідних відрахувань із пенсії боржника, а не в порядку накладення арешту на його пенсійний рахунок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що грошові кошти, на які накладено арешт, не перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, а тому оскаржувані дії державного виконавця були вчинені правомірно. Суд не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість скарги.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін, вказуючи на її законність та обґрунтованість.
Державний виконавець не висловив своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно. Крім того, суд неправильно витлумачив норми статей 18, 48, 56 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі – Закон №1404-VІІІ), не врахував положення постанови Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року №89 «Про затвердження нормативно правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку» (далі – Постанова №89), застосував норми статей 52, 68-70 Закону №1404-VІІІ, які не поширюються на спірні правовідносини, та не дотримався приписів статей 127, 449, 451 ЦПК України.
У зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 24 550 грн грошової компенсації за автомобіль «FAW» реєстраційний номер НОМЕР_2 .
На підставі цього рішення 23 січня 2020 року суд видав виконавчий лист №676/6035/17, який перебував у Кам`янець-Подільському районному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на примусовому виконанні (виконавче провадження №61136044).
Постановою державного виконавця від 21 лютого 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, і належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, на суму 41 480 грн 08 коп.
На виконання цієї постанови накладено арешт на грошові кошти, розміщенні на п`яти банківських рахунках ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк», у тому числі на рахунку № НОМЕР_1 , на який зараховується пенсія боржника.

а) щодо строку звернення зі скаргою

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, – встановлюються судом.
Із положень ст. 126 ЦПК України слідує, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.  Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
В силу ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Згідно з п. «а» ч. 1, ч 2 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Аналогічні положення містяться у ч. 5 ст. 74 Закону №1404-VІІІ.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції 

За змістом указаних норм права строки для звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, встановлені ст. 449 ЦПК України та ст. 74 Закону №1404-VІІІ, є процесуальними, тобто вони можуть бути поновлені судом за наявності поважних для цього причин за заявою особи, яка подає скаргу.
Вирішуючи питання про поновлення строку на подання скарги, суд повинен дослідити поважність причини його пропуску. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника на звернення до суду зі скаргою.
В обґрунтування заяви про поновлення строку для звернення зі скаргою на дії державного виконавця, Аюпов Ю.С. зазначив, що він звертався до Хмельницького окружного адміністративного суду з аналогічним позовом, однак у відкритті провадження у справі було відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що наприкінці лютого 2020 року ОСОБА_1 довідався про накладення державним виконавцем арешту на його банківські рахунки.
У березні ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Кам`янець-Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про скасування постанови державного виконавця від 21 лютого 2020 року про арешт коштів боржника.
Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 16 березня 2020 року відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, оскільки цей позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
20 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на дії державного виконавця, рішення за якою переглядається судом апеляційної інстанції.
Скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця є такою, що подана з пропущенням строку, встановленого ст. 74 Закону №1404-VІІІ і ст. 449 ЦПК України, разом із тим, заявник вживав відповідні заходи для оскарження постанови державного виконавця про арешт коштів боржника та помилково подав позов на захист свого права з порушенням правил юрисдикції.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 пропустив строк для звернення зі скаргою з поважних причин, у зв`язку з чим цю скаргу слід розглянути по суті вимог.
При цьому, суд першої інстанції не прийняв судового рішення щодо вимоги ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення зі скаргою.

б) щодо розгляду скарги

Застосовані норми права

Статтею 1 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону №1404-VIII одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
За змістом п. 1 ч. 2, п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний  здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
В силу ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону №1404-VIII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.  Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.  Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4, 10 ст. 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Із п.п. 444-445 Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого Постановою №89, слідує, що рахунки 2620 відносяться до групи 262 «Кошти на вимогу фізичних осіб» і призначені для обліку вкладів (депозитів) на вимогу фізичних осіб, у тому числі поточних рахунків фізичних осіб та рахунків за ними, надання кредитів овердрафт. 
Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції 

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що в порядку примусового виконання рішень державний виконавець вправі накладати арешт на кошти боржника, розміщені у банках та інших фінансових установах, крім коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.
Про арешт коштів боржника державний виконавець виносить постанову, копія якої надсилається банкам або іншим фінансовим установам, у яких розміщені рахунки, для виконання.
З матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2020 року державний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника, на виконання якої накладено арешт на кошти, розміщенні на рахунку №   НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк».
Цей рахунок не відносяться до рахунків із спеціальним режимом використання, а є поточним рахунком, призначеним для зберігання коштів і здійснення будь-яких розрахунково-касових операцій, у тому числі для зарахування та виплати пенсії боржнику.
Суд першої інстанції не врахував цієї обставини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови державного виконавця.
При цьому суд першої інстанції неправомірно ототожнив порядок звернення стягнення на кошти боржника, розміщені на банківських рахунках (ст.ст. 48, 56 Закону №1404-VIII), і порядок звернення стягнення на пенсію боржника (ст.ст. 68-70 Закону №1404-VIII).
Також суд безпідставно застосував до спірних правовідносин норми ст. 52 Закону №1404-VIII, яка встановлює особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника – юридичної особи, фізичної особи – підприємця.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Не врахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції помилково виходив з того, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця є обґрунтованою, тому постановлену ним ухвалу слід скасувати.
Оскаржувані дії державного виконавця вчинені відповідно до закону та в межах наданих йому повноважень, у зв`язку з чим скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 452 ЦПК України, згідно якої судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових втрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп.
ОСОБА_1 відноситься до осіб з інвалідністю ІІ групи та користується пільгами щодо сплати судового збору.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовлено, внаслідок чого сплачений ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 420 грн 40 коп. має бути відшкодований їй із державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390, 451, 452 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 травня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення.
ОСОБА_1 поновити строк для звернення зі скаргою на дії державного виконавця.
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Кам`янець-Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький) Ліпковського Олега Вікторовича.
Відшкодувати з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 ) 420 гривень 40 копійок судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 1 липня 2020 року.

Судді:                                                        О.І. Ярмолюк

                                                               А.В. Купельський

                                                               Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Бондар О.О.                
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 81