ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер справи 660/1041/17 Головуючий в І інстанції Каневський В.О.
Номер провадження 22-ц/819/860/2020 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2020 року м. Херсон
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого	Полікарпової О.М.	
суддів	Воронцової Л.П.	
  	Ігнатенко П.Я.	
секретар	Сікора О.В.  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Бурлая Дмитра Валерійовича, який діє від імені ОСОБА_1 на заочне рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області у складі судді Каневського В.О. від 13 березня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
       У листопаді 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 01.10.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та  ОСОБА_1  укладений договір №Ф050621П та додаткова угода №1 від 01.10.2007 року, відповідно до яких остання, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання отримала кредит у розмірі 60 089, 64 грн з порядком повернення у строк та на умовах, визначених договором. Однак, в порушення умов вищезазначених договорів, відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 21.09.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 119 992,60 грн. 
Посилаючись на викладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 01.10.2007 року у розмірі  119 992,60 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1799,89 грн. 
Заочним рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 13 березня 2018 року позов задоволено.  Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №Ф050620П від 25.11.2005 року в розмірі 119 992,60 гривень та судові витрати в розмірі 1799,89 гривень.
В апеляційній скарзі адвокат Бурлай Д.В., який діє від імені ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, як такого, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в повному обсязі у зв`язку з пропущенням строку позовної давності.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відповідно до умов договору від 25.11.2005 року кінцевий термін погашення заборгованості невідомий, а у додатковій угоді, укладеній 01.10.2007 року сторони домовилися про остаточне повернення кредитних коштів у листопаді 2012 року. Однак суд, приймаючи рішення у справі, не врахував, що грошові кошти, повернуті банку 27.02.2015 року на кредитний рахунок №Ф050620П в розмірі 2721,16 гривень та 55 666,42 гривень були внесені не відповідачкою, а внаслідок банкрутства майнового поручителя та продажу банком його майна. Тобто, банком самостійно повернуті вказані суми на кредитний рахунок відповідачки, що не можна розцінювати як дії, які переривають перебіг строку позовної давності. А оскільки позов подано з пропущенням строку позовної давності, просить у його задоволенні відмовити.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 14 травня 2020 року проведена заміна відповідача – Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на правонаступника – Акціонерне товариство «Альфа-Банк».
Під час розгляду справи представник ОСОБА_1  адвокат Бурлай Д.В. апеляційну скаргу підтримав за обставинами, викладеними в апеляційній скарзі. 
Представник АТ «Альфа-Банк» Байраченко О.В. просив розглядати справу без його участі.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача доведені в судовому засіданні та є такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України.
       Колегія суддів погодитись з таким висновком суду першої інстанції не може, враховуючи наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 25.11.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір №Ф050621П, відповідно до якого остання, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання отримала грошові кошти в сумі 15 800,00 доларів США зі сплатою 13% на рік за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 24 листопада 2012 року. 
Відповідно до п 1.3 в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає з МПП «Таврія» (майновий поручитель) іпотечний договір, за умовами якого майновий поручитель передає кредитору в іпотеку комплекс, нежитлові будівлі виробничого призначення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 іпотечною вартістю 1 172943,98 грн. та договір поруки з майновим поручителем.
Відповідно до пунктів 3.3.8 та 3.3.9 позичальник зобов`язаний своєчасно, у повному обсязі погашати кредит із нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у порядку, визначеному пунктом 1.1 договору. 
За приписами пункту 4.5 вказаного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
У разі настання обставин, визначених пунктами 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього договору, термін надання та використання кредиту вважається таким, що закінчився і, відповідно, позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за фактичний час користування кредитом та нараховані штрафні санкції (пункт 7.4 договору кредиту) (а.с.222-224).
01 жовтня 2007 року сторонами укладено додаткову угоду №1, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди щодо зміни графіку погашення кредиту та зміни валюти кредитування з долару США на гривню, збільшення відсоткової ставки за користування кредитом з 13% на 15% річних .
Згідно з п.1.1.1 додаткової угоди №1, порядок погашення суми заборгованості розрахований з жовтня 2007 року по листопад 2012 року, відповідно до якого відповідач зобов`язувався щомісячно погашати заборгованість у розмірі 969,00 грн. Пунктом 1.2 додаткової угоди вказано, що погашення кредиту здійснюється до 10 (десятого числа) місяця, наступного за місяцем, передбаченим у графіку, та в останній день користування кредитом з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 24 листопада 2012 року, на умовах, визначених договором.
20.10.2008 року сторони уклали додаткову угоду №2, відповідно до умов якої, вони дійшли згоди збільшити відсоткову ставку за користування кредитом з 15% на 22% річних (а.с.7-9).
ОСОБА_1 не виконувала належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим, згідно з наданим банком розрахунком, станом на 21 вересня 2017 року в неї утворилася заборгованість в розмірі 119 992,60 гривень, з яких: 
-48 461,64 грн - сума заборгованості за кредитом;
-37 536,53 грн - сума заборгованості за відсотками;
-13 267,71 грн - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту;
-8755,39 грн - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків;
-7 366,17 грн - розмір інфляційних витрат за кредитом;
- 4 605,16 грн - розмір інфляційних витрат за відсотками (а.с.21).
Згідно довідки № 10.1-87/17624 від 21.09.2017 року щодо погашення заборгованості ОСОБА_1 , остання сплачувала відсотки за кредитним договором у розмірі: - 23.11.2007 року 751,12 грн; - 20.12.2007 року 744,00 грн; - 15.01.2008 року 779,25 грн; - 20.12.2007 року 0,15 грн; - 11.02.2008 року 718,42 грн; - 11.03.2008 року 683,67 грн; - 16.04.2008 року 718,00 грн; - 30.04.2008 року 0,66 грн; - 16.05.2008 року 684,24 грн; - 30.05.2008 року 0,76 грн; - 17.06.2008 року 673,00 грн; - 17.07.2008 року 618,00 грн; - 18.08.2008 року 736,00 грн; - 17.09.2008 року 616,00 грн; - 30.10.2008 року 667,00 грн; - 30.01.2009 року 832,00 грн; - 18.04.2011 року 157,35 грн; - 07.11.2011 року 0,52 грн; - 27.02.2015 року 2721,16 грн; - 27.02.2015 року 55 666,42 грн (а.с.12).
25 вересня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило ОСОБА_1 та МПП «Таврія» вимогу про повне дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.50), яку відповідачка не виконала.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За правилом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.
Положеннями частини четвертої статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.
Аналогічний по суті висновок зроблено в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-1996цс16.
Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі   № 679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згоду чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта.
Як вказано у довідці № 10.1-87/17624 від 21.09.2017 року щодо погашення заборгованості ОСОБА_1 , останні сплати кредитної заборгованості останньою здійснювалися 18.04.2011 року 157,35 грн; 27.02.2015 року  - 2721,16 грн; 27.02.2015 року – 55 666,42 грн (а.с.12). Проте, згідно відповіді АТ «Альфа-Банк» на запит Херсонського апеляційного суду щодо походження коштів зарахованих в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №Ф050621П 27 лютого 2015 року в сумах 2721,16 грн. та 55 666,42 гривень, встановлено, що зарахування вказаних коштів відбулось в зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, в рамках процедури банкрутства майнового поручителя МПП «Таврія», що не є активними діями боржника та не виражала його волю щодо виконання кредитного зобов`язання.
У зв`язку з вище вказаним, судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1   здійснено 18 квітня 2011 року та з травня 2011 року відповідачкою не виконувалися умови кредитного договору. 
Оскільки пунктом 4.5 договору кредиту передбачено зміну строку виконання основного зобов`язання у разі невиконання позичальником зобов`язань протягом 60 днів, а позичальник повинен був сплачувати щомісячні платежі до 10 числа місяця, тому строк виконання основного зобов`язання щодо повернення позичальником всієї суми кредиту розпочався 11 червня 2011 року та закінчився 08 лютого 2012 року, отже, саме із цього часу розпочався перебіг строку позовної давності. Проте до суду банк звернувся лише у листопаді 2017 року, тобто з пропуском встановленої статтею 257 ЦК України позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідачки.
Оскільки фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та норми матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, судом першої інстанцій не встановлені, оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам  статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що є підставою для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382,  ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 13 березня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовної заяви.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова
Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 14 липня 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова