ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«16» липня 2020 року
м. Харків
справа № 952/693/19-ц
провадження № 22ц/818/3557/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
учасники справи: 
позивач – Кредитна спілка «Істок»,
відповідач – ОСОБА_1 , представник відповідача – ОСОБА_2 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 квітня 2020 року в складі судді Яценка Є.І.
в с т а н о в и в:
У  вересні 2019 року Кредитна спілка «Істок» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 25 травня 2018 року ОСОБА_1 набув членства у Кредитній спілці «Істок» та того ж дня між ним та Кредитною спілкою «Істок» укладено договір про споживчий кредит №ДКХ-2098, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 22 000, 00 грн на 12 календарних місяців зі строком повернення до 24 травня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом 0,001 % річних. Щоденна плата за надання кредиту становила 33,15 грн.

Вказала, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату за кредитом, порушуючи умови кредитного договору. Останній платіж здійснив 15 листопада 2018 року, хоча згідно графіку повинен був вносити платежі щомісячно до 24 травня 2019 року включно.

Зазначила, що 27 грудня 2018 року сторонами внесено зміни до договору шляхом укладення додаткового договору №1, згідно якого плата становила 132,60 грн.

Вказала, що у зв`язку з порушенням умов договору та несвоєчасним погашенням кредиту 19 квітня 2019 року ОСОБА_1 направлено повідомлення №138 з вимогою погашення заборгованості за договором, проте вказане звернення залишено без відповіді. Борг не погашено.

Зазначила, що за період з 27 грудня 2018 року по 31 серпня 2019 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №ДКХ-2098 від 25 травня 2018 року складає 76 475,35 грн, яка складається з заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 10 731,36 грн, заборгованості за платою – 31 724,44 грн, заборгованості за відсотками – 0,28 грн, 100 % річних згідно статті 625 ЦК України та пункту 4.7.3 кредитного договору – 25 938,92 грн, інфляційних нарахувань – 2080,35 грн, штрафу – 6000,00 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит № ДКХ-2098 від 25 травня 2018 року у розмірі 76 475,35 грн, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 10 731,36 грн, заборгованість за платою – 31 724,44 грн, заборгованість за відсотками – 0,28 грн, 100 % річних згідно статті 625 ЦК України та пункту 4.7.3 кредитного договору – 25 938,92 грн, інфляційні нарахування – 2080,35 грн, штраф – 6000,00 грн, та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 квітня 2020 року позовні вимоги Кредитної спілки «Істок» - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на її користь заборгованість за договором про споживчий кредит № ДКХ-2098 від 25 травня 2018 року, а саме заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 4 930,00 грн та судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 123,84 грн, а всього стягнуто – 5 053,84 грн; в задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог Кредитна спілка «Істок» подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі; вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що застосування до спірних правовідносин Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є необґрунтованим, оскільки плата за користування кредитом, інфляційні втрати та спеціальна відповідальність, передбачена приписами статті 625 ЦК України, не зазначаються у цьому законі.

17 червня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він та його представник вважали, що рішення суду є законним, а апеляційна скарга – необгрунтованою. При цьому зазначили, що Указ Президента «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року встановив особливий період, який не скасовано, і він діє дотепер. ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який перебуває на військовій службі, тому і на нього розповсюджується цей Закон.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі виключно тіла кредиту з урахуванням зроблених ним платежів на погашення заборгованості та положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк  або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вимогами статей  19,  21 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що спілка надає кредитні кошти на умовах їх платності. Розмір плати за надання кредиту кредитна спілка встановлює самостійно.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Кредитної спілки «Істок» із заявою про вступ до її членів та сплатив вступний та обов`язковий пайові внески у розмірі по 05,00 грн, що підтверджується копіями прибуткових касових ордерів № 2302 та № 2303 (а. с. 11, 13, 14). 
На засіданні правління Кредитної спілки «Істок» 25 травня 2018 року прийнято рішення про прийняття ОСОБА_1 до її членів, що підтверджується витягом з протоколу № 105 (а. с. 12).

Того ж дня, 25 травня 2018 року, ОСОБА_1 звернувся до Кредитної спілки «Істок» із заявкою на отримання кредиту у розмірі 22 000,00 грн строком на 12 місяців. У заявці на отримання кредиту ОСОБА_1 вказав, що є солдатом - курсантом Харківського національного університету повітряних сил, і дату закінчення контракту - 2020 рік (а. с. 15).

На засіданні кредитного комітету Кредитної спілки «Істок» 25 травня 2018 року прийнято рішення щодо надання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 22 000,00 грн строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 0,001 % річних та платою за надання кредиту у розмірі 33,15 грн щоденно (а. с. 16).

25 травня 2018 року між Кредитною спілкою «Істок» та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит №ДКХ-2098, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 22 000,00 грн строком на 12 календарних місяців, тобто до 24 травня 2019 року, але не менше ніж строк повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (а. с. 17-18).

Відповідно до пункту 2.5. договору плата за надання кредиту становить 33,15 грн щоденно.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що процентна ставка за користування кредитом становить 0,001 % річних.

Згідно пункту 4.1 договору позичальник щомісячно сплачує кредитору платіж, що складається з нарахованої плати, частини кредиту та процентів за користування кредитом, до дати та у розмірі, що вказані в графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань, наведеному у додатку до договору, який є його невід`ємною частиною.

Пунктом 4.7 договору визначено, що у разі порушення позичальником виконання зобов`язань зі сплати платежів за договором, можуть настати правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата позичальником штрафу у розмірі 1000,00 грн за порушення сплати кожного платежу згідно графіку платежів; повернення позичальником суми боргу (основної суми кредиту, плати та процентів) з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100% річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за договором згідно статті 625 ЦК України.
З графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань, який є додатком до договору про споживчий кредит від 25 травня 2018 року вбачається, що позичальник повинен сплачувати щомісячні платежі у розмірі 2845,00 грн з травня 2018 року та квітень 2019 року та у розмірі 2771,84 грн – у травні 2019 року (а. с. 19).

Кредитна спілка «Істок» виконала свої зобов`язання, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 22 000,00 грн, що підтверджується копією видаткового касового ордеру №2396 від 25 травня 2018 року (а. с. 30).

27 грудня 2018 року між Кредитною спілкою «Істок» та ОСОБА_1 укладений додатковий договір № 1 до договору про споживчий кредит №ДКХ-2098 від 25 травня 2018 року у зв`язку із порушенням позичальником графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань, яким сторони виклали пункт 2.5 кредитного договору у наступній редакції: «плата за надання кредиту становить 132,60 грн щоденно» (а. с. 20).

З бухгалтерської довідки розрахунку боргу за договором про споживчий кредит від 25 травня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 вносив платежі у розмірі 2845,00 грн на погашення кредиту: 14 червня 2018 року, 17 липня 2018 року, 13 серпня 2018 року, 28 вересня 2018 року, 11 жовтня 2018 року, 15 листопада 2018 року. Загальна сума внесених ним платежів за вказаний період становить 17 070,00 грн, з яких на погашення основної суми кредиту віднесено 11 268,64 грн та плати за надання кредиту - 5801,36 грн. З грудня 2018 року погашення кредиту ОСОБА_1 не здійснювалось (а. с. 31).

19 квітня 2019 року за №138 на адресу ОСОБА_1 направлена вимога про погашення заборгованості за договором про споживчий кредит №ДКХ-2098 від 25 травня 2018 року, яка станом на 01 квітня 2019 року склала 11 380,00 грн. Кредитна спілка вимагала протягом 30 календарних днів погасити заборгованість за договором в повному обсязі (а. с. 32). Вказана вимога отримана ОСОБА_1 27 квітня 2019 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 33).

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед Кредитною спілкою «Істок» загальна сума заборгованості складає 76 475,35 грн, в тому числі: заборгованість за основною сумою кредиту - 10 731,36 грн, заборгованість за платою - 31 724,44 грн, заборгованість за відсотками - 0,28 грн, інфляційні нарахування – 2 080,35 грн, 100% річних згідно статті 625 ЦК України та пункту 4.7.3 кредитного договору - 25 938,92 грн та штраф – 6 000,00 грн (а. с. 34).
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем. З копії військового квитка, серія НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , виданого Красноградським військовим комісаріатом Харківської області 31 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий на службу за контрактом і направлений до Красноградського ОМВК 24 березня 2015 року. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №11 від 24 березня 2015 року його зараховано до ВОС 837037А водієм відділення забезпечення. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №1257 від 01 серпня 2015 року він зарахований курсантом до Харківського університету повітряних сил (а. с. 59).

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Кредитної спілки «Істок» про визнання частково недійсним договору про споживчий кредит, однак, у квітні 2020 року подав заяву про залишення зустрічного позову без розгляду. Ухвалою Зачепилівського районного суду Харківської області від 03 квітня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_1 – залишено без розгляду (а. с. 53-58, 107-108, 111).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 визнав позовні вимоги частково на суму 4 930,00 грн, що становить різницю між отриманим кредитом у розмірі 22 000,00 грн та сумою коштів, сплачених на погашення кредиту у розмірі 17 070,00 грн. 

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі, банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»  особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.

За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У частині четвертій  статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»  зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.

Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, провадження № 61-21025св18, від 25 вересня 2019 року у справі № 521/9626/15-ц, провадження № 61-33908св18, від 19 травня 2020 року у справі № 263/15228/16-ц, провадження № 61-39227св18.

Таким чином, з оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, який не скасовано, відтак, діє дотепер. 

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 як військовослужбовець, що перебуває на військовій службі, в силу положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» не має сплачувати штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності, проценти за користування кредитом з початку і до закінчення особливого періоду.

Виходячи з встановлених обставин справи та зазначених вище норм, що регулюють спірні правовідносини, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що відповідачу як військовослужбовцю проценти та штрафні санкції  за кредитним договором не повинні нараховуватися, оскільки на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Плата за надання кредиту за своїм характером фактично є процентами за користування кредитом, тому, з урахуванням вказаної норми вона нарахована відповідачу безпідставно.

За таких умов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності зменшення розміру заборгованості за тілом кредиту на розмір сплаченої протягом особливого періоду плати за надання кредиту, та правильно визначив, що сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитом становила 22 000,00 грн: (сума отриманих коштів) – 11 268,64 грн; (платежі на погашення тіла кредиту) – 5 801,36 грн; (внесена плата за надання кредиту) - 4930,00 грн. 

Такі висновки суду узгоджуються з положеннями пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 521/12726/16-ц, провадження № 61-16144св18; від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц, провадження № 61-14935св19.

Оскільки відповідач з червня 2018 року по листопад 2018 року здійснював погашення кредиту, і ці кошти повинні спрямовуватися на погашення тіла кредиту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача залишку заборгованості, яка складає 4930,00 грн, відмовивши у стягненні інших платежів, а саме заборгованості за платою, відсотках, інфляційних нарахуваннях, 100% річних та штрафу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд застосував Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який не підлягав застосуванню до спірних правовідносин, зокрема, щодо плати, інфляційних втрат та спеціальної відповідальності, які передбачена приписами статті 625 ЦК України, що не зазначені у даному законі, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зроблені внаслідок неправильного тлумачення апелянтом норм матеріального права та не узгоджуються з положеннями  Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до  статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

У відзиві на позов відповідач вказав, що орієнтовний розмір витрат на правову допомогу складає 10 000,00 грн та зазначив, що докази будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Однак, таких доказів до суду першої інстанції надано не було, отже питання про перерозподіл витрат на правову допомогу не вирішувалось, відповідно, і не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» - залишити без задоволення.
Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 квітня 2020 року в оскаржуваній частині – залишити без змін.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                  І.В. Бурлака

Судді                                                          О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 липня 2020 року.