Ухвала
7 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 191/3030/17
провадження № 61-11029ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року, постановлену за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди,
ВСТАНОВИВ:
23 липня 2020 року подана касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року.
18 серпня 2020 року до касаційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року.
У поданому клопотанні ОСОБА_1 вказав, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. 
Тому заявник просив суд звільнити його від сплати судового збору.
На підтвердження вказаних доводів до клопотання заявником додано наказ № 1 від 20 березня 2020 року, з якого вбачається, що діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 зупинено з 20 березня 2020 року на період карантину. 
Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.
За змістом статті 136 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Відповідно до частин першої та другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.
При цьому, у випадку посилання позивача на його майновий стан як підставу для застосування судом статті 8 Закону України «Про судовий збір», суд має встановити розмір річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік та розмір судового збору, який підлягає сплаті, ураховуючи заявлені позовні вимоги.
Заявником не доведено обставин, які б свідчили про наявність достатніх підстав для звільнення від сплати судового збору, тому клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню. 
Також заявник просить звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на положення статті 3 Закону України «Про судовий збір». Таке клопотання суд не вирішує, оскільки заявник від сплати судового збору звільнений за законом.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставою касаційного оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року заявник вказує порушення норм процесуального права, зазначаючи, що судом апеляційної інстанції не розглянено заяву про відвід колегії суддів та заборонено поставити питання іншим учасникам судового процесу. Також заявник вказує про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, вказуючи, що зазначена ним підстава для перегляду судового рішення є нововиявленою обставиною. 
Касаційна скарга подана в передбачений законом строк та оформлена відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
З огляду на викладене, касаційний суд доходить висновку про відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів справи.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання цієї касаційної скарги. 
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року.
Витребувати з Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області матеріали цивільної справи № 191/3030/17 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди.
Роз`яснити учасникам справи право подати до суду касаційної інстанції з додержанням вимог статті 395 ЦПК України відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття касаційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                        С. О. Карпенко 
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов