ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 216/381/20(2-а/216/123/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:  
                                        судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                   суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року у справі № 216/381/20 (2-а/216/123/20) (суддя І інстанції - Онопченко Ю.В.)
за позовом ОСОБА_1 до лейтенанта поліції батальйону № 2 роти №1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції Ахмедова Руслана Шабановича   про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,- 
В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови, винесеної лейтенантом поліції батальйону № 2 роти № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції Ахмедовим Русланом Шабановичем,   серії ЕАК № 2000694 від 20.01.2020 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпП.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги серед іншого вказує, що оскаржена постанова не містить жодного посилання на будь-які відеозаписи, в тому числі й на технічний запис з автомобільного відеореєстратора інспектора патрульної поліції, та, який досліджувався судом під час розгляду справи, що свідчить про порушення відповідачем ч. 3 ст. 283 КУпАП, а сам відеозапис є недопустими доказом. 
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції-без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
20 січня 2020 року лейтенантом поліції батальйону № 2 роти № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції Ахмедовим Русланом Шабановичем   винесено постанову серії ЕАК № 2000694, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, за те, що о 14 год. 38 хв., керуючи транспортним засобом ВАЗ 211340, д/н НОМЕР_1 по вул. Лермонтова, 2 у м. Кривий Ріг виконуючи поворот праворуч зі смуги, призначеної для повороту праворуч та не подав своєчасно показник повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.4 Правил дорожнього руху  «Несвоєчасне подання попереджувальних сигналів». (а.с. 6)
Законність та обґрунтованість зазначеної вище постанови є предметом спору у цій справі.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 251 та 283 КУпАП, та наявності складу адміністративного правопорушення. Відтак, дійшов висновку про правомірність винесеної постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, оскільки факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується наданим відеозаписом.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
Згідно з п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50- 100 м у населених пунктах і за 150- 200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.
Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів (п. 9.4. Правил дорожнього руху України).
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Згідно статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Оскаржена постанова не містить відомостей про здійснення відеозапису правопорушення та наявність такого відеозапису взагалі, у пункті 9 якої «До постанови додаються» не зазначено жодного доказу, який додається до цієї постанови. (а.с. 6)
Отже, в силу вище зазначених положень статті 74 КАС України відеозапис з камери поліцейського є недопустимим доказом, а тому надані відповідачем докази (відеозапис  з автомобільного відеореєстратора) судом не можуть бути прийняті до уваги.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 15 листопада 2018 року у справі № 524/7184/16-а. 
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, покладається на відповідача.
Проте, все зазначене вище залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим прийнята відповідачем постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн підлягає скасуванню.
За приписами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України суд за наслідками розгляду справи про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення може скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу правопорушення. (п. 1 ст. 247 КУпАП).
Відтак, скасовуючи постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд вважає за необхідне закрити справу про адміністративне правопорушення.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і порушені норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 247, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року у справі № 216/381/20 (2-а/216/123/20) скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до лейтенанта поліції батальйону № 2 роти №1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції Ахмедова Руслана Шабановича   про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.
Скасувати постанову серії ЕАК № 2000694 від 20.01.2020, винесену лейтенантом поліції батальйону № 2 роти № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції Ахмедовим Русланом Шабановичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.
Справу про адміністративне правопорушення закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

  Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                            І.В. Юрко