Справа № 345/1316/20 
Провадження № 22-ц/4808/831/20 
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів                                              Василишин Л.В., Матківського Р.Й., 
секретаря                                        Турів О.В.,
з участю                                          представника апелянта Рокетської С. ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення (заочне) Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Якимівим Р.В. 01 червня 2020 року в м. Калуш Івано-Франківської області, 
                                                   в с т а н о в и в: 
У квітні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» поданий позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог зазначено, що 15.11.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого остання отримала  кредит у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом  та з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Кредитний договір, укладений між сторонами, складається з підписаної відповідачем заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та тарифів банку. З моменту підписання фізичною особою заяви, між кредитором і позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору. Відповідачем підтверджено свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис у заяві. Відповідач не виконав своїх зобов`язань, які передбачені кредитним договором, внаслідок чого станом на 09.03.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 26 116,09 грн, з яких 13 294,34 грн  – заборгованість за тілом кредиту; 5 617,87 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 5 484,07 грн. – нарахована пеня; 500,00 грн. – штраф (фіксована частина); 1 219,81 грн. – штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати (а.с.1-3). 
Рішенням (заочним) Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 13294,34 грн. заборгованості та судові витрати по справі в розмірі 2102,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.92-96).
Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків, нарахованих за ст. 625 ЦК України, пені та штрафу, представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на прийняття рішення судом без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Зазначає, що відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року по справі №923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника)  під Умовами та правилами надання банківських послуг є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами – закон не вимагає. Таким чином, відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона лише може приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. 
Також вказує, що відповідачем, окрім анкети-заяви, у той же день підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій вказано: тип кредитної лінії; пільговий кредит (55 днів); базова відсоткова ставка за користування кредитом – 2,5% в місяць (30 % річних); розмір та строк внесення щомісячних платежів; розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням. Тобто,  відповідач при укладенні кредитного  договору належним чином повідомлена про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, пені та штрафу. 
При цьому, судом при вирішенні справи не враховано висновки Верховного суду, викладені у постанові від 04 грудня 2019 року по справі № 750/6058/17-ц, а також висновки Верховного суду, викладені у постанові Верховного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц, де зазначено, що враховуючи те, що довідкою визначено розмір відсотків за користування кредитом, то вони підлягають стягненню. 
З вказаних підстав просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити. Стягнути з відповідача судові витрати (а.с.99-105).
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалась, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. 
У судове засідання не з`явилася відповідач ОСОБА_2 ,  про день місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. 
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому апеляційний суд розглянув справу за відсутності відповідача.
Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 13294,34 грн заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_3 в режимі відеоконференції, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.
В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 15 листопада 2010 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку,  на підставі якої нею отримано кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 2000,00 грн. Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_2 підтвердила, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що ознайомилася і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank ІНФОРМАЦІЯ_1 ua. Вона зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку -  www.privatbank.ua. (а.с.41).
Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.
Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де вказано, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням  банку, і клієнт дає право банку в будь – який момент  змінити (зменшити бо збільшити) кредитний договір.
Цього ж дня (15.11.2010р.) відповідачем при укладенні  договору підписана довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «КРЕДИТКА Універсальна, 55 днів пільгового періоду»,  в якій  зазначено:  тип карти –  MasterCard Mass; пільговий період – до 55 днів;  базова відсоткова ставка за користування  кредитом – 2,5%;розмір  щомісячних платежів –  7%  від заборгованості;  строк  внесення  щомісячних  платежів –  до  25 числа  місяця,  наступного  за  звітним;  порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме: пеня = пеня(1) + пеня(2), де  пеня (1) = (базова  відсоткова ставка за договором)/30 –   нараховується  за кожен  день  прострочення  кредиту;  пеня(2) = 1%  від  заборгованості,  але  не  менше  30 грн. в місяць, нараховується  раз в місяць, за наявності прострочення  по кредиту  або процентам 5 і більше  днів  при виникненні  прострочення  на  суму від 50 грн  та більше;  штраф  при порушенні  термінів платежів по  будь-якому з грошових  зобов`язань, передбачених  договором, більше  ніж на 30  днів,  а саме (500  грн  + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням  нарахованих  і прострочених  процентів і комісій) (а.с.42). 
Із наданого банком розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що станом на 09.03.2020 року заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором становить 26 116,09 грн., з яких 13 294,34 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 5 617,87 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 5 484,07 грн. – нарахована пеня; 500,00 грн. – штраф (фіксована частина); 1 219,81 грн.– штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати (а.с.1-3). 
Згідно довідки, наданої представником позивача, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було видано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття 15.11.2010, термін дії – 02/14), № НОМЕР_2 (дата відкриття 25.06.2014, термін дії – 11/16), № НОМЕР_3 (дата відкриття 25.12.2013, термін дії – 07/17), № НОМЕР_4 (дата відкриття 25.06.2014, термін дії – 11/17), № НОМЕР_5 (дата відкриття 06.01.2015, термін дії – 01/18), № НОМЕР_6 (дата відкриття 15.07.2014, термін дії – 06/18), № НОМЕР_7 (дата відкриття 16.05.2018, термін дії – 03/22) (а.с.40).
Представником позивача також надано суду довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача ОСОБА_2 (договір б\н).  Із довідки встановлено, що картковий рахунок стартував 25.12.2013р., 25.12.2013р. відбулася зміна кредитного ліміту – кредитний ліміт: 11 000,00 грн., примітка: встановлення кредитного ліміту,  25.07.2018р. зміна кредитного ліміту – кредитний ліміт: 0,00, примітка: зменшення кредитного ліміту (а.с.39).
З наданої представником позивачем виписки з рахунку відповідачки, вбачається, що вона періодично користувалася кредитними коштами, проводила розрахунки за придбані товари та повертала кредитні кошти (а.с. 17-38).
Факт надходження та витрат коштів, який відображений у виписці по рахунку, співпадає з інформацією, яка міститься у розрахунку заборгованості (а.с.5-16).
Відмовляючи у задоволенні  позову  у  частині стягнення штрафних санкцій, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 526, 527, 530,626, 628,633, 634, 638, 1050, 1054, 1055 ЦК України встановивши, що матеріали справи не містять підтверджень, що  позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, зазначених в позовній заяві, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме зазначені умови та правила мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до них, та чи брав на себе зобов`язання відповідач з повернення кредиту та сплати винагороди і неустойки в разі порушення зобов`язання, дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині фактично отриманої суми кредитних коштів.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відмови у задоволенні позову в частині неустойки (пені та штрафів). Однак висновки суду про відмову у задоволенні процентів за прострочення грошового зобов`язання згідно статті 625 ЦК України є невірними.   
Отже, до даних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.
Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В силу статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк»)  15.11.2010 року та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредитний ліміт на платіжну банківську карту, користувалася платіжним засобом, що свідчить про те, що відповідач була обізнана про його існування, усвідомлювала наявність заборгованості та вчиняла дії, спрямовані на виконання взятих на себе зобов`язань.
За змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно ст.610 та частиною першою статті 612 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.43-68), а також копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SАМDN50000037952766, ІНН НОМЕР_8 , ОСОБА_2 , датовану 15 листопада 2010 року, з особистим підписом позичальника (а.с.42).
Суд дійшов вірного висновку, що зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.
Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15.11.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04.04.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 листопада 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
Доводи апеляційної скарги, що позивачем до суду надано розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку відповідача, якими підтверджено видачу та сплату коштів за кредитним договором, колегія суддів приймає до уваги з огляду на наступне.
З аналізу ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 530 ЦК України, вбачається, що у спорах про стягнення заборгованості за кредитним договором банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року, справа № 654/4006/14-ц), а виписка по рахунку є первинним банківським документом. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.
У довідці про умови кредитування від 15 листопада 2010 року (а.с.42) зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. Зазначена довідка підписана від імені ОСОБА_2 .
Хоча у зазначеній довідці, яка підписана ОСОБА_2 , визначено розмір відсотків за користування кредитом на рівні 2,5% річних, однак вони не підлягають стягненню, оскільки така позовна вимога не заявлена. Так, у позовній заяві (а.с.2) міститься інформація про те, що заборгованість за відсотками, в тому числі за простроченими, відсутня (дорівнює нулю), а позивач претендує лише на відсотки згідно статті 625 ЦК України, розмір яких встановлений законом і які нараховуються на рівні 3% річних у разі прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто 3% річних є своєрідною компенсацією за прострочення виконання грошового зобов`язання, не є договірними, а визначені законом і боржник зобов`язаний їх сплатити після припинення договору і до повного виконання грошового зобов`язання.
За змістом статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі й неустойкою.
Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом статті 551 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Із розрахунку заборгованості встановлено, що позивач продовжує нараховувати пеню, як неустойку по договору, після припинення договору (пред`явлення вимоги про повернення кредитних коштів). Розрахунок пені є суперечливим і механізм її нарахування  у ньому не зазначений.
Крім того, у судовому засіданні представником апелянта надані пояснення, що інший, більш детальний розрахунок, банком наданий не буде. 
Разом з тим, у довідці не встановлено розмір пені, штрафу, а оскільки Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання батьківських послуг в ПриватБанку не є складовою кредитного договору, розмір пені не підтверджений належними та допустимими доказами, тому в частині задоволення цієї позовної вимоги слід відмовити.
Аналогічно, позивачем не представлено детальний розрахунок штрафу і механізм його розрахунку. Довідка про умови кредитування не визначає сталої величини штрафу, тому він не підлягає стягненню у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів у справі.
Крім того, як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. 
Від такої позиції не відступив і  Верховний Суд, про що свідчить постанова від 28 листопада 2018 року  у справі № 761/32393/14-ц (провадження № 61-1517св18).
Таким чином, суд першої інстанції вірно відмовив у стягненні неустойки (пені та штрафів).
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом  кредиту в розмірі 13294,34 грн.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків, передбачених ст.625 ЦК України з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні вказаної вимоги в повному  обсязі, суд першої інстанції не врахував, що згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
За порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку, зокрема у вигляді сплати трьох процентів річних від простроченої суми.
З аналізу наведеної норми слідує, що така передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Тобто, приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за відсотковою ставкою 84% річних, а 3,5% щомісяця, позивач у своїй позовній заяві посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Разом з тим, ні витяг з Тарифів банку, ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а підписана нею анкета-заява не містить умов кредитування, відомостей про встановлення кредитного ліміту, відомостей про те, яку банківську послугу відповідач отримала, яка картка видана останній, розміру відсоткової ставки, нарахування штрафних санкцій (пені, штрафу) за порушення виконання зобов`язання, а також розрахунку відсотків згідно ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за ставкою 84% річних.
Ця позиція відповідача не відповідає вимогам закону, оскільки згідно статті 625 ЦК України (частина 2) за прострочення грошового зобов`язання розмір процентів обмежується 3 % річних. 
З розрахунку заборгованості видно, що проценти за ст. 625 ЦК України нараховувалися позивачем за період з 01.10.2019 р. по 09.03.2020 р.
Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: сума боргу х 3% х кількість днів прострочення/365 днів/100.
Розмір простроченого грошового зобов`язання є базою для нарахування 3% процентів річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України за період із 01.10.2019 р. по 09.03.2020 р.
У розрахунку заборгованості за договором №б/н від 15.11.2010р., укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 станом на 30.09.2019р (а.с.15, зворот), зазначено тіло кредиту поточне (11361,95 грн) та тіло кредиту прострочене (4112,39 грн) (колонка 5,6).
Сума тіла кредиту поточного та простроченого дорівнює 15474,34 грн. Така ж сума простроченого тіла кредиту зазначена з 01.10.2019р. 
На цю суму   нараховується 3% річних по ст.625 ЦК України.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_2 16.02.2020р. сплачено 2090 грн; 17.02.2020р. – 50,00 грн; 03.03.2020р. – 40 грн, які зараховані на тіло кредиту (а.с.16). Тому судом розраховуються  3 % річних наступним чином:
за період з 01 жовтня 2019р. по 16 лютого 2020р. (139 днів):   борг становив 15474,34 грн (3% х 139 днів/365 днів х 15474,34 грн) =176,79 грн;
за період з 17 лютого 2020р. по 17 лютого 2020 року (1 день): борг становив 13384,34 грн (3% х 1 день/366 днів х 13384,34 грн). = 1 грн 10 коп;
за період з 18 лютого 2020 р. по 03 березня 2020 року (15 днів):  борг становив 13334,34 грн (3% х 15 днів/366 днів х 13 334,34 грн) = 16,39 грн;
за період з 04 березня 2020 року по 09 березня 2020р. (6 днів): борг становив 13 294 грн (3% х 6 днів/366 днів х 13294,34 грн) = 6 грн 54 коп.
Таким чином, три проценти річних відповідно до заявлених позовних вимог за період з 01.10.2019 року по 09.03.2020 року становлять суму 200,82 грн (176,79 + 1,10+16,39+6,54) і саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що слід змінити рішення суду першої інстанції в частині нарахування 3 % річних та стягнути за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України, за період з 01 жовтня 2019 року по 09 березня 2020 року, оскільки відповідач своєчасно не виконала грошове зобов`язання, не повернувши  кошти.   
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки  позовні вимоги задоволені на 1,57%, то пропорційно до їх задоволення і відхилених позовних вимог слід стягнути судові витрати з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» за подання позову та апеляційної скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України,  суд
                                                       п о с т а н о в и в: 
Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення (заочне) Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2020 року – змінити в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_8 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , на користь  Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570, адреса місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського,1Д, три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання  за період з 01 жовтня 2019 року по 09 березня 2020 року  грошову суму в розмірі 200, 82 грн (двісті гривень вісімдесят дві копійки)
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_8 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , на користь  Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570, адреса місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського,1Д, витрати по оплаті судового збору за подання позову в розмірі 33,0 грн (тридцяти трьох гривень нуль копійок) та апеляційної скарги в розмірі 49,50 грн (сорок дев`ять гривень п`ятдесят копійок).
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий                                                                                              І.О. Максюта
Судді:                                                                                                        Л.В. Василишин
                                                                                                                    Р.Й. Матківський
Повний текст постанови складено 31 липня 2020 року.