ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року	Львів	Справа № 380/954/20 пров. № А/857/5076/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Шинкар Т.І.,
з участю секретаря судового засідання                Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 16 березня 2020 року (прийняте у м. Львові суддею Лунь З.І.; дата складення рішення у повному обсязі 17 березня 2020 року) в адміністративній справі № 380/954/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання перевести на пенсію за вислугу років,

                                                    В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, у якому просив:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області) від 23.07.2019 про відмову йому в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб"; 
- зобов`язати  відповідача перевести його з 17.07.2019  з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до  Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", на пенсію за вислугу років згідно із пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" відповідно до вислуги, яка становить 24 роки 04 місяці 11 днів.
Позов обґрунтовував тим, що вважає протиправною відмову відповідача у переведенні його з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до  Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", на пенсію за вислугу років згідно із пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" відповідно до вислуги, оскільки у нього на час звільнення зі служби на пенсію є вислуга років 24 роки 04 місяці 11 днів, що відповідає вимогам пункту "а" статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ у Львівській області, яке вважає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно досліджено докази, що мають значення для справи, а тому просить скасувати оскаржуване рішення і постанови нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до положень пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ позивач мав би право на пенсію за вислугою років виключно за наявності у нього стажу на день звільнення вислуги років 24 календарних років і більше. Проте, у позивача вислуга років  на день звільнення у календарному обчисленні складає 19 років 02 місяці 29 днів, що не дає законних підстав для призначення йому пенсії за вислугу років.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечив проти вимог скаржника, мотивуючи це тим, що оскільки він за своєю останньою посадою та характером служби відповідає критеріям, визначеним Законами та підзаконними нормативними актами, що дають право на врахування вислуги років у пільговому обчисленні, а його стаж у пільговому обчисленні становить 24 роки 04 місяці 11 днів, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності у нього станом на час звільнення необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років згідно зі статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зазначаючи, що відповідач безпідставно відмовив йому у переведенні на пенсію за вислугу років. Тому вважає, що оскаржуване рішення відповідає законодавству, а доводи апеляційної скарги є безпідставні. Просить  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалося. 
Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) з 15.05.2019.
Із витягу з наказу Дрогобицької виправної колонії (№ 40) від 30.11.2018 № 46/ОС видно, що підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації державної установи "Дрогобицька виправна колонія (№ 40)", звільнено 30.11.2018. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 19 років 02 місяці 29 днів. У пільговому обчисленні - 24 роки 04 місяці 11днів.

17.07.2019 позивач звернувся до ГУ ПФУ  у Львівській області із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років.
Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 23.07.2019 (лист № 19844/03-29-16 від 31.07.2019) ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12  Закону № 2262-ХІІ у зв`язку із тим, що відповідно до подання від 24.05.2019 № 972, розрахунку вислуги років та записів трудової книжки, календарна вислуга років ОСОБА_1 станом на 30.11.2018 складає 19 років 02 місяці 29 днів, а тому відсутні підстави для призначення ОСОБА_1 вказаного виду пенсії.

Вважаючи зазначене рішення протиправним, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.  

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що у відповідача не було підстав відмовляти позивачу у переведенні його на пенсію за вислугу років з огляду на наявність у позивача вислуги більше ніж 24 роки, необхідної для призначення пенсії на підставі статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

З матеріалів справи видно, що вислуга років на день звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації державної установи "Дрогобицька виправна колонія (№ 40)" у календарному обчисленні склала 19 років 02 місяці 29 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 04 місяці 11днів. Позивачу з 15.05.2019 призначено пенсію по інвалідності на підставі Закону № 2262-XII. 
Позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, за наслідками розгляду якої відповідач відмовив у її задоволенні за відсутності необхідної вислуги років.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та закона-ми України.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів.
Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Пунктом «б» статті 1-2 Закону № 2262-XII передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Відповідно до статті 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.
Пунктом "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б", "д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 01.10.2018 по 30.09.2019 і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону
Частиною другою статті 17 Закону № 2262-XII визначено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальниць-кого складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Відповідно до ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», яка в свою чергу визначає які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.
Відповідно до пункту «г» частини 3 цієї постанови до вислуги років для призначення пенсії особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, зараховується час проходження служби на пільгових умовах: один місяць служби за сорок днів.

Аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку про те, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». При цьому, до ви-слуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії).
Проте, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Вказане відповідає правовій позиці Верховного Суду, висловленій у постановах від 17.06.2020 справі № 337/2596/17 та  від 17.10.2019 у справі № 761/19075/17.

За приписами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені у постановах Верховного Суду, що прийняті пізніше в часі, та відхиляє доводи позивача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, з покликанням на зроблені висновки Верховним судом у справах № 800/517/17 та № 360/1279/19, у яких різний суб`єктний склад сторін та предмет спору.

Крім того, стаття 17 Закону № 2262-ХІІ визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Колегія суддів звертає увагу на те, що жодної відсилочної норми вказана стаття не містить, як і посилання на те, що види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, можуть бути встановлені підзаконними актами.
А нормами Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та «Про державну кримінально-виконавчу службу України» не передбачено можливості призначення особам відповідної пенсії при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах. 
Навпаки, пунктом "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ законодавець імперативно встановив необхідну тривалість вислуги років саме календарному її обчисленні для призначення пенсії за вислугу років.

Враховуючи, що у позивача на день звільнення зі служби вислуга років у календарному обчисленні складала 19 років 02 місяці 29 днів, законні підстави для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ відсутні при необхідних у спірних відносинах 24 календарних роках і більше.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо відсутності достатніх правових підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ календарної вислуги років.

З огляду на вказані норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відповідач довів правомірність прийняття рішення від 23.07.2019 про відмову позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Разом з тим, доводи позивача про протиправність рішення відповідача не є достатніми для спростування протилежного.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обстави-нам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 16 березня 2020 року у справі № 380/954/20 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання перевести на пенсію за вислугу років відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Постанова у повному обсязі складена 10 вересня 2020 року.