УХВАЛА

06 липня 2020 року 
Київ
справа №2а-16769/12/2670
адміністративне провадження №К/9901/14483/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,
суддів - Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

перевіривши касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2020 року
у справі №2а-16769/12/2670
за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 
до Головного управління ДПС у м. Києві    
про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ :
30 червня 2020 року до суду надійшла касаційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі №2а-16769/12/2670, які ухвалені в процесі нового судового розгляду на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 07 лютого 2017 року.  Розгляд цієї справи триває з 10 грудня 2012 року. Предметом судового розгляду є визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 03  грудня 2009 року № 0008352308/0, від 11 лютого 2010 року № 0008352308/1, від 23 квітня 2010  року № 0008352308/2, від 13 липня 2010 року №0008352308/3.
Звертаючись до суду із касаційною скаргою позивач просить скасувати повністю рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2020 року касаційну скаргу позивача залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків. На виконання цієї ухвали позивачем 30 червня 2020 року до Суду надана уточнена касаційна скарга, якою скаржник зазначив, що в процесі нового розгляду ухвалені судові рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Підставою касаційного оскарження визначає пункти 1, 4 частини четвертої статті 328, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України в касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Суд визнає, що поcилаючись на пункт перший та четвертий частини четвертої статті 328 КАС України позивачем зазначені ухвали Вищого адміністративного суду України від 19 березня 2008 року у справі №12/723н-ад, від 12 жовтня 2011 року у справі №2-а-15371/08/0570, постанові від 14 червня 2012 року по справі №2а-3084/11/2670, ухвалах від 06 грудня 2012 року у справі №2-а-12343/08, від 16 травня 2012 року у справі №154/9/10-017, від 24 лютого 2010 року у справі №31/242/а, від 08 жовтня 2012 року у справі №11/7-05 від 16 липня 2012 року у справі №2а-20137/10/0570, від 29 жовтня 2012 року у справі №2а-1670/3824/11, що вказує на порушення норм процесуального права, оскільки пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України визначений випадок касаційного оскарження у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, що вказує виключно на судові акти цього Суду та унеможливлює прийняття позицій позивача, оскільки Вищій адміністративний суд України не є і ніколи не був Верховним Судом.
Оцінюючи посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі 440/1082/19, від 13 березня 2018 року у справі 2а-14508/11/2670, від 05 червня 2018 року у справі №813/4492/13-а, від 10 квітня 2020 року у справі №815/4453/14, щодо реалізації конституційного принципу індивідуальної відповідальності, від 12 травня 2020 року у справі 813/621/15, від 20 травня 2020 року у справі №814/1522/15, від 03 березня 2020 року у справі 3140/2715/18, щодо наявності обставин звільнення від доказування та застосування принципу приюдиції, від 12 травня 2020 року у справі 3813/621/15, від 10 березня 2020 року у справі №2а-15175/11/2670 щодо оцінки доказів стосовно реальності здійснення господарських операцій, Суд дійшов висновку, про наведені скаржником постанови Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин справ, установлених судами, тому посилання заявника касаційної скарги на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у цих постановах Верховного Суду, є безпідставними.
Крім того, скаржник не зазначає, яку саме норму права судами застосовано неправильно, висновок щодо застосування якої, на думку скаржника, наявний у постановах Верховного Суду. У скарзі викладено обставини справи, та витримки із судових рішень без зазначення, яких саме та в чому саме полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права. Фактично, доводи касаційної скарги зводяться до того, що на переконання скаржника суди попередніх інстанцій неправильно оцінили наявні у матеріалах справи докази.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Посилання на постанови Верховного Суду в частині надання правової оцінки доводам контролюючого органу не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
Суд вважає за необхідне ще раз зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Враховуючи вищевикладене Суд зазначає, що станом на 06 липня 2020 року скаржник не усунув зазначені в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 червня 2020 року недоліки касаційної скарги, тому вона вважається неподаною і підлягає поверненню.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі №2а-16769/12/2670 - повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                    Р.Ф. Ханова

Судді                                                                                                      І.А. Гончарова

                                                                                                          І.Я.Олендер