УХВАЛА

29 вересня 2020 року 
Київ
справа №804/5464/17
адміністративне провадження №К/9901/23060/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Мартинюк Н.М.,
суддів – Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у справі №804/5464/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до Військової частини НОМЕР_1 , до Військової частини НОМЕР_2 , до Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України, до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до Військової частини НОМЕР_1 , до Військової частини НОМЕР_2 , до Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 23 квітня 2019 року позов задовольнив частково:
- визнав протиправними дії Дніпропетровського обласного військового комісаріату щодо не нарахування та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 за період з 18 травня 2014 року до 22 травня 2015 року;
- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 за період з 18 травня 2014 року до 22 травня 2015 року;
- визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_4 щодо не виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у кількості 10 календарних днів;
- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та сплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки у кількості 10 календарних днів ОСОБА_1 ;
- стягнув з Військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду в розмірі 1000 грн на користь позивача.
В решті позовних вимог відмовив.
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 25 червня 2020 року скасував рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року в частині задоволених позовних вимог щодо: визнання протиправними дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату відносно не нарахування та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 в період з 18 травня 2014 року до 22 травня 2015 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити його нарахування та сплату; визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_4 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у кількості 10 календарних днів та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити її нарахування та виплату; а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог відносно визнання протиправними дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату, Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 щодо перевірки, нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно приписів Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17 вересня 2014 року, і прийняв в наведеній частині іншу постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково:
- визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17 вересня 2014 року;
- визнав протиправними дії щодо не нарахування та не сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відносно ОСОБА_1 , зокрема: Дніпропетровського обласного військового комісаріату в період з 18 травня 2014 року до 31 грудня 2014 року, Військової частини польова пошта НОМЕР_5 в період з 1 січня 2015 року до 28 квітня 2015 року, Військової частини польова пошта НОМЕР_6 в період з 28 квітня 2015 року до 30 квітня 2015 року, Військової частини польова пошта НОМЕР_4 в період з 30 квітня 2015 року до 22 травня 2015 року;
- зобов`язав нарахувати та перерахувати до Пенсійного фонду України за ОСОБА_1 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування: за період з 18 травня 2014 року до 31 грудня 2014 року - Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, що є правонаступником Дніпропетровського обласного військового комісаріату; за період з 1 січня 2015 року до 28 квітня 2015 року - Військову частину НОМЕР_1 , що є правонаступником Військової частини польова пошта НОМЕР_5 ; за період з 28 квітня 2015 року до 30 квітня 2015 року - Військову частину польова пошта НОМЕР_3 , що є правонаступником Військової частини польова пошта НОМЕР_6 ; за період з 30 квітня 2015 року до 22 травня 2015 року - Військову частину НОМЕР_2 , що є правонаступником Військової частини польова пошта НОМЕР_7 ;.
- визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015 рік, і стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015 рік в розмірі 2 659,10 гривень;
- змінив рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у адміністративній справі №804/5464/17 в частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, та стягнув солідарно з Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 – моральну шкоду в розмірі 5000,00 (пять тисяч) грн.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у адміністративній справі №804/5464/17 залишив без змін.
У касаційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у справі №804/5464/17 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення солідарно маральної шкоди. Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Верховний Суд вважає за потрібне залишити її без руху.
Згідно статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду була ухвалена 25 червня 2020 року. Однак, скаржник подав касаційну скаргу 4 вересня 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.
У касаційній скарзі вказує, що повний текст постанови суду апеляційної інстанції було надіслано йому поштовим зв`язком 11 серпня 2020 року і отримано ним 26 серпня 2020 року, на підтвердження чого додає копію супровідного листа апеляційного суду від 11 серпня 2020 року.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження належить задовольнити.
Крім того, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначається підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно абзацу 4 пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 КАС України, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). 
Всупереч вказаному, скаржник у касаційній скарзі не зазначив підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав), та не виклав відповідних обґрунтувань.
Одночасно частиною четвертою статті 330 КАС України передбачено, що до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.
Проте, матеріали касаційної скарги, що надійшли до суду, не містять документа про сплату судового збору. Натомість, скаржник просить “відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги”. 
Частиною першою статті 133 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. 
Умови, за яких суд може звільнити повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк та перелік суб`єктів, до яких такі умови застосовуються, визначені статтею 8 Закону України “Про судовий збір”. 
Так, суд може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк за таких умов: 
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Вищезазначені умови, за наявності яких можливо було б відстрочити чи звільнити повністю або частково від сплати судового збору у скаржника відсутні.
Відповідно до статей 1 та 2 Закону України “Про судовий збір”, судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.
Крім того, суд враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким однією з основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку з цим обставини, пов`язані з фінансуванням суб`єкта владних повноважень з Державного бюджету України не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення або звільнення від сплати судового збору.
Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини, за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя. У справі “Шишков проти Росії” (“Shishkov v. Russia”, заява №    26746/05, п.108-112) Європейський суд з прав людини нагадує, що право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб (“Ashingdane v. the United Kingdom”, Заява №    8225/78, п. 57).
З урахуванням викладеного, Верховний Суд прийшов до висновку про неможливість задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору. 
Підпунктом 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України “Про судовий збір” встановлено, що за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 цього Закону ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою встановлена на рівні 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною четвертою статті 6 Закону України “Про судовий збір” якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
Згідно зі статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2017 рік” (чинному на час звернення позивача до суду) станом на 1 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1 600 грн.
Із тексту рішення суду апеляційної інстанції встановлено, що за наслідками розгляду позовної заяви у цій справі, задоволено майнову вимогу позивача у розмірі 5000 грн.
Виходячи з того, що скаржник оскаржує постанову апеляційного суду саме в частині задоволення позовної вимоги майнового характеру, розмір судового збору за подання та розгляд касаційної скарги становить 1280 грн (640 грн х 200%).
Реквізити для сплати судового збору:
УК у Печерському районі/Печерський район/22030102;
код отримувача ЄДРПОУ: 38004897;
банк отримувача – Казначейство України (ЕАП)
номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) – UA288999980313151207000026007;
код класифікації доходів бюджету: 22030102 “Судовий збір (Верховний Суд, 055)”;
призначення платежу: “*;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)”.
Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього кодексу. 
Отже, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 КАС України, а тому відповідно до частини другої статті 332 КАС України суд дійшов висновку про залишення її без руху зі встановленням особі, яка її подала, строку для усунення недоліків, а саме надання: 1) уточненої касаційної скарги із зазначенням підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав) та викладенням відповідних обґрунтувань, і наданням її копій з додатками відповідно до кількості учасників справи; 2) документа про сплату судового збору.
Керуючись статтями 169, 248, 328, 330, 332 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Визнати поважними підстави пропуску строку Міністерством оборони України на касаційне оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у справі №804/5464/17 і поновити його.
Відмовити у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про відстрочення сплати судового збору. 
Касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у справі №804/5464/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до Військової частини НОМЕР_1 , до Військової частини НОМЕР_2 , до Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.
Надати особі, яка подала касаційну скаргу, строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк є підставою для повернення касаційної скарги скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду