Номер провадження: 22-ц/813/4734/20 
Номер справи місцевого суду: 522/9223/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого – судді Ващенко Л.Г.
суддів – Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я., 
у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу  представника товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2019 року (одноособово суддя Абухін Р.Д.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про стягнення моральної шкоди, 
ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)
30.05.2019 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (далі-Товариство) про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень.
Позов ОСОБА_1 обґрунтовано наступним.
ОСОБА_1 проживає у будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до договору водопостачання та водовідведення, позивачка отримувала від Товариства послуги з водопостачання. Нарахування за надані послуги з водопостачання здійснювались за показами водолічильників, які позивачкою своєчасно і у повному обсязі оплачувались. 11.12.2018 року відповідач припинив подачу води до всього будинку, у тому числі до квартири позивачки, яке відновив лише 28.02.2019 року. 
Посилаючись на те, що вона є людиною похилого віку, мешкає сама і їй доводилось приносити воду з бювету або з вулиці, після чого з`явились болі у правому плечі, що спричиняло моральну шкоду, яку оцінює у 50 000 гривень, позивачка просила позов задовольнити.
У судовому засіданні в суді першої інстанції 12.11.2019 року позивачка і її представник позов підтримали і просили позов задовольнити, представник відповідача заперечувала проти задоволення позову.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2019 року позов задоволено частково. Суд стягнув з Товариства на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень і судовий збір у розмірі 384,20 гривень. 
(короткий зміст вимог апеляційної скарги)
Товариство не погодилось із рішення суду від 12.11.2019 року і в особі представника подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)
Апеляційна скарга представника Товариства зазначає: 
Судом при ухваленні рішення про часткове задоволення позову не враховано, що позивачка не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, позивачка не обґрунтувала 
розмір шкоди, тому правових підстав для задоволення позову не має.
Компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою, вини заподіювача. Позивачка не зазначила у чому полягає моральна шкода, спричинена їй діями відповідача, розрахунок і обґрунтування розміру моральної шкоди.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Враховуючи те, що ані законом, ані договором не передбачено стягнення моральної шкоди у правовідносинах, що виникли між позивачкою і відповідачем, такі позовні вимоги не можуть бути задоволені.
Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 4 Закону України “Про захист прав споживачів (в редакції до внесення змін Законом України від 19.05.2011 року № 3390-VI “Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції”) та ст. 711 ЦК України, відшкодування моральної шкоди можливо, якщо шкоду завдано майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Позивачкою не надано жодного документу на підтвердження спричинення моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та такою шкодою не вбачається і відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди.
(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)
Відзив на скаргу представника ОСОБА_1 зазначає: 
Судом встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем укладений договір. У договорі № 2118811- 630 від 01.10.2014 року вказано, що Товариство надає послуги ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , встановлена оплата даної послуги. Пункт п.3.2.1. договору зазначає, що виконавець зобов`язався подавати "споживачеві" воду відповідної якості цілодобово або по графіку, затвердженому органами виконавчої влади і приймати стоки відповідно до стану мереж, споруджень водопроводу і каналізації. При невиконанні або неналежному виконанні своїх зобов`язань за даним договором (п.4.5), сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства, а п.5.4 договору вказує, що всі спори між сторонами, вирішується відповідно до чинного законодавства в суді.
Нарахування здійснювалися за показаннями водолічильника, позивачкою проводилася своєчасна оплата і боргів вона не мала, більш того, позивачка здійснила оплату незрозумілого, безпідставного і противоправного рахунку на суму 937,33 гривень.
11.12.2018 року була припинена (обрізана) подача води у весь будинок, у тому числі до квартири позивачки. Роком раніше встановлювались заглушки на дві каналізаційні труби, хоча позивачка сумлінно і щомісячно оплачувала всі рахунки, що надавалися відповідачем. Відповідач підключив воду лише 28.02.2019 року, тобто через три місяці. ОСОБА_1 людина похилого віку, мешкає сама і їй самій доводилося приносити воду з бювету або з вулиці, у зв`язку з чим в неї з`явились сильні болі у правому плечі.
Виконавець має право обмежити (припинити) надання відповідної комунальної послуги її споживачу незалежно від обраної моделі організації договірних відносин у разі непогашення у повному обсязі заборгованості за спожиті комунальні послуги протягом 30 днів з дня отримання споживачем попередження від виконавця. В матеріалах справи відсутні відомості про направлення відповідачем позивачці повідомлень про борги. 
Право на відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 47 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання». Згідно зі ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, при настанні інших негативних наслідків. Позивачка вважає і наполягає на тому, що відповідач, як монополіст, принизив її, завдав фізичних та моральних страждань.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)
Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.
Позивачка ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 18.12.2003 року, є власником 3/25 частин домоволодіння з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 (а.с. 11). 01.10.2014 року між позивачкою та відповідачем укладений договір на водопостачання і водовідведення №21188/1-630, на ім`я ОСОБА_1 відкрито особистий рахунок №0037559 (а.с.15,16).
11.12.2018 року відповідач припинив (обрізав) подачу води до будинку АДРЕСА_1 , у тому числі до квартири позивачки, у зв`язку з чим 12.12.2018 року позивачка звернулась із заявою до відповідача щодо відновлення водопостачання та водовідведення в її квартирі, яка зареєстрована у відповідача 12.12.2018 року за №П-643 (а.с.12).
17.12.2018 року позивачка звернулась із заявою про відновлення водопостачання та водовідведення в її квартирі до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, яку останній отримав 19.12.2018 року (а.с.13).
Листом від 09.01.2019 року Товариство повідомило позивачку, що обмеження водопостачання та водовідведення у будинку по АДРЕСА_1 мало місце через наявність заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 13 820,56 гривень. 17.12.2018 року представником Товариства виявлено, що у позивачки і в іншого співвласника будинку ( ОСОБА_3 ) водовідведення здійснюється у мережі, однак проектно-технічна документація відсутня, через що на особовий рахунок позиваки здійснено донарахування за послуги водовідведення і станом на 20.12.20218 року у позивачки обліковується заборгованість у розмірі 915,38 гривень. Позивачці і іншим споживачам рекомендовано розробити проектно-технічну документацію на водовідведення і переоформити договір на послуги водопостачання та водовідведення (а.с.15,16).
Листом від 18.01.2019 року Департамент міського господарства Одеської міської ради повідомив позивачку, що Товариством надано довідко з особового рахунку, відповідно до якої з червня 2017 року почалось формування заборгованості за послуги водокористування, станом на січень 2019 року заборгованість складає 937,33 гривень, а тому Товариство скористалось правом відмовитися від надання послуг частково або у повному обсязі виключно на підставі наявної у позивачки заборгованості (а.с.17-19).
Позивачка зазначає, що 28.02.2019 року відповідач відновив водопостачання у будинку АДРЕСА_1 , у тому числі в належній їй на праві власності частині домоволодіння. 
05.04.2019 року представником відповідача складені акти про демонтаж і монтаж засобу вимірювальної техніки в приміщеннях, які належить на праві власності позивачці (а.с.24).
30.05.2019 року позивачка звернулась із позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди (а.с.1-4).
Судом апеляційної інстанції встановлені нові обставини і досліджені нові докази, надані представником позивачки до відзиву на апеляційну скаргу.
Зі змісту договору № 21188/1-630 від 01.10.2014 року про надання послуг 
централізованого водопостачання і водовідведення між позивачкою (споживач) і відповідачем (виконавець), зокрема, вбачається, що: виконавець зобов`язується надавати споживачу воду відповідної якості цілодобово або по графіку, затвердженому органами місцевої виконавчої влади і приймати стоки відповідно зі станом мереж і споруд водопроводу і каналізації (п.3.2.1 договору, а.с.80); виконавець може відмовитись від виконання зобов`язань, передбачених п.3.2.1 договору у випадку порушення споживачем п. 3.4.1, при виникненні заборгованості, що перевищує вартість водокористування за останні 2 місяці (п.3.3.1 договору, а.с.80); споживач зобов`язаний (п.3.4.1 договору), щомісячно до 20 числа місяця, що слідує за звітним, сплачувати послуги з водопостачання і водовідведення за розрахунковою книжкою (а.с.80,81).
Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування моральної шкоди, які регулюються нормами ЦК України,Законом України «Про захист прав споживачів» (далі-Закон 1), Законом України “Про житлово-комунальні послуги” (далі-Закон 2), Законом України “Про питну воду та питне водопостачання” (далі-Закон 3), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630 (далі-Правила 1), “Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України”, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 р. № 190 (далі-Правила 2).
(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)
Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з того, що з вини відповідача позивачка зазнала моральних страждань, і, зважаючи на характер, обсяг та тривалість страждань, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, інші негативні впливи, суд, на відшкодування моральної шкоди, стягнув 10 000 гривень (а.с. 53-57). 
Колегія суддів погоджується з висновками суду з таких підстав. 
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ст. 23 ч.1, ч.2 п.2, ч.3 абз.2, ч.4 ЦК України).
Позивачка просить відшкодувати моральну шкоду з підстав того, що відповідач, який надає послуги із водопостачання та водовідведення, з яким у неї 01.10.2014 року укладений договір №21188/1-630 на водопостачання і водовідведення, порушив її права тим, що безпідставно і без попередження, у період з 11.12.2018 року по 28.02.2019 року, відключив від водопостачання та водовідведення частину жилого приміщення, яке належить їй на праві власності.
З матеріалів справи вбачається наступне.
Позивачка ОСОБА_1 з 18.12.2003 року є власником 3/25 частин будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 . 01.10.2014 року між ОСОБА_1 і Товариством укладений договір про надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення №21188/1-630. 11.12.2018 року відповідач припинив (обрізав) подачу води до будинку АДРЕСА_1 , у тому числі до частини приміщень, які належить позивачці на праві власності.
Комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (ст.19 ч.5 Закону 2 в редакції, чинній на час виникнення правовідносин сторін).
Послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" на підставі договору, у тому числі з власниками будинків, що перебувають у приватній власності. Істотними умовами договору про надання послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення є: режим надання послуг; обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання; порядок надання послуг з водовідведення; розмір та порядок оплати послуг централізованого водопостачання і водовідведення; права та обов`язки сторін договору; відповідальність сторін договору (ст. ст. 19 ч.1, 20 ч.1 Закону 3 в редакції чинній, на час виникнення правовідносин сторін).
Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з постачання холодної води і водовідведення, порядок обліку і оплати цих послуг також регулюються Правилами 1.
Правилами 1 встановлені права та обов`язки виконавця послуг, яким у даному випадку є Товариство.
Виконавець має право: у разі несвоєчасного внесення споживачем платежів за надані послуги нараховувати пеню у розмірі, встановленому законом та договором; вносити за погодженням із споживачем у договір зміни, що впливають на розмір плати за послуги; вимагати від споживача дотримання нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; доступу, у тому числі несанкціонованого, в приміщення споживача для ліквідації аварій відповідно до встановленого законом порядку (п.31 п.п.1-4 Правил 1 у редакції, чинній на час виникнення правовідносин сторін). Виконавець зобов`язаний, зокрема: своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил; проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акту; відновлювати надання послуг за письмовою заявою споживача шляхом зняття пломб із запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) протягом доби (п.31 п.п.1-4, п.32 п.п.1,5,8 Правил 1 у редакції, чинній на час виникнення правовідносин сторін).
Порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.
Комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за окремими винятками (ст. 16 ч 3 Закону 2).
Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27.06.2008 року № 190 (Правила 2), які є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування, передбачається відключення споживача від водопостачання лише у разі самовільного приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення. (п.3.11 Правил 2).
11.12.2018 року відповідач припинив подачу води до частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачці, а листом від 09.01.2019 року, на заяву позивачки від 12.12.2018 року, Товариство повідомило, що обмеження водопостачання та водовідведення у будинку по АДРЕСА_1 мало місце через наявність заборгованості у розмірі 13 820,56 гривень з водопостачання та водовідведення в іншого співвласника будинку - ОСОБА_2 .
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування моральної шкоди (ст. 611 ч.1 п.4 ЦК України).
Заподіяна споживачеві моральна (немайнова) шкода, що є порушенням його законних прав, відшкодовується підприємством питного водопостачання та/або централізованого водовідведення у порядку, встановленому законом (ст. 47 Закону 3 в редакції, чинній на час виникнення правовідносин сторін). 
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичні чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, при вирішенні спору щодо відшкодування маральної шкоди, з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Особа звільняється від відповідальності з відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяння не з її вини.
Зважаючи на те, що 11.12.2018 року відповідач припинив подачу води до частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 не з підстав наявності заборгованості з водопостачання та водовідведення у позивачки, а через наявність заборгованості в іншого співвласника будинку - ОСОБА_2 , внаслідок припинення водопостачання та водовідведення позивачка зазнала моральних страждань (фізичних і душевних), дії відповідача з припинення надання позивачці 11.12.2018 року послуг водопостачання та водовідведення стосовно позивачки є протиправними і наявний зв`язок між шкодою та протиправними діями відповідача, у заподіянні шкоди є винним відповідач, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачці спричинену моральну шкоду.
Розмір моральної шкоди (10 000 гривень), суд визначив з врахуванням характеру, обсягу та тривалості страждань, яких зазнала позивачка у зв`язку із неправомірними діями відповідача щодо відключення належної їй на праві власності частини будинку від водопостачання та водовідведення у період з 11.12.2018 року по 28.02.2019 року.
(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)
Доводи представника Товариства у скарзі, що: позивачка не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру і не обґрунтувала розмір шкоди, не зазначила у чому полягає моральна шкода, спричинена їй діями відповідача; ні законом, ні договором не передбачено стягнення моральної шкоди у правовідносинах, що виникли між позивачкою і відповідачем; відшкодування моральної шкоди можливо, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; не надано доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та такою шкодою, - до уваги не приймаються.
Судом встановлено і підтверджується доказами, наявним у справі, що 11.12.2018 року відповідач припинив подачу води до частини будинку  АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачці  ОСОБА_1 . Припинення надання послуг з водопостачання і водовідведення мало місце не з підстав наявності заборгованості у позивачки по сплаті за надані послуги. Внаслідок припинення водопостачання та водовідведення позивачка зазнала моральних страждань (фізичних і душевних) і дії відповідача  з  припинення  надання  позивачці  11.12.2018 року  послуг водопостачання та водовідведення є протиправними, між шкодою та протиправними діями відповідачає причинний зв`язок, шкоду спричинено з вини відповідача.
Розмір моральної шкоди визначений судом з врахуванням характеру правопорушення (відповідач припинив надання послуги позивачці з водопостачання та водовідведення у період з 11.12.2018 року по 28.02.2019 року), глибини фізичних та душевних страждань, яких зазнала позивачка (позивачка є особою похилого віку, 1952 року народження, мешкає одна і через відсутність води, була вимушена самостійно займалась пошуком та доставкою води до своєї домівки).
З врахуванням конкретних обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, а визначений судом розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Твердження представника відповідача, що у позивачки мала місце заборгованість з оплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення на увагу не заслуговують.
Зі змісту листа-відповіді Товариства від 09.01.2019 року на заяву позивачки від 12.12.2018 року щодо припинення водопостачання вбачається, що обмеження водопостачання та водовідведення у будинку по АДРЕСА_1 мало місце у зв`язку із наявністю заборгованості у ОСОБА_2 , іншого співвласника домоволодіння. При цьому, відповідач зазначив, що лише 17.12.2018 року представником Товариства виявлено, що у позивачки, а також в іншого співвласника будинку ( ОСОБА_3 ) водовідведення здійснюється у мережі, хоча проектно-технічна документація відсутня, через що, на особовий рахунок позиваки здійснено донарахування за послуги водовідведення і станом на 20.12.20218 року у позивачки має місце заборгованість у розмірі 915,38 гривень. Товариство запропонувало позивачці й іншим споживачам розробити проектно-технічну документацію на водовідведення і переоформити договір на послуги водопостачання та водовідведення (а.с.15,16).
Наведене свідчить про те, що, по-перше, про наявність заборгованості позивачці стало відомо лише з листа від 09.01.2019 року, і, по-друге, про відсутність проектно-технічної документації у домоволодінні, що стало підставою 20.12.2018 року для донарахування за послуги, відповідачу стало відомо 17.12.2018 року.
Тобто донарахування за послуги мали місце не до 11.12.2018 року (часу припинення надання позивачці послуг з водопостачання та водовідведення), а значно пізніше.
З огляду на зазначене, лист Департаменту міського господарства від 18.01.2019 року (а.с. 17-19) про те, що з червня 2017 року у позивачки почалось формування заборгованості за послуги водокористування і станом на січень 2019 року заборгованість складає 937,33 гривень і Товариство скористалось правом відмовитися від надання послуг частково або у повному обсязі виключно на підставі наявної у позивачки заборгованості, - до уваги не приймаються, оскільки не відповідають дійсним обставинам.
Право на відшкодування моральної шкоди позивачка має на підставі закону – ст.ст. 47 Закону України “Про питну воду та питне водопостачання” в редакції, чинній на час виникнення правовідносин сторін, відповідно до якої заподіяна споживачеві моральна (немайнова) шкода, що є порушенням його законних прав, відшкодовується підприємством питного водопостачання та/або централізованого водовідведення у порядку, встановленому законом. 
Доводи та аргументи представника позивачки у відзиві на скаргу про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди прийняті до уваги і є підставою для залишення без змін рішення суду першої інстанції у цій частині.
(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення про часткове задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга Товариства залишається без задоволення.
Підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.4 ЦПК України).
Рішення суду в частині стягнення судового збору у розмірі 384,20 гривень підлягає зміні з таких підстав. 
Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі, зокрема, із позовної заяви про відшкодування моральної шкоди – 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 4 ч.1, ч.2 п.5 абз.3 Закону України «Про судовий збір»). 
За подачу позовної заяви про відшкодування моральної шкоди позивачка сплатила мінімальний розмір судового збору (1,5% ціни позову але не менше від прожиткового мінімуму для працездатних осіб), який станом на січень 2019 року становив 1 921 гривень (а.с.34). 
Позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень також підлягає оплаті судовим збором у мінімальному розмірі, тобто у розмірі 1 921 гривень.
За таких обставин, судовий збір підлягає відшкодуванню у розмірі 1 921 гривень (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2019 року).

СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
Колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу представника відповідача і залишає без змін рішення суду в частині стягнення моральної шкоди, тому відповідач не має права на відшкодування судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.п.1,2, 375 ч.1, 376 ч.1 п.п.1-4, ч.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:         

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2019 в частині стягнення моральної шкоди – залишити без змін.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2019 в частині стягнення судового збору у розмірі 384,20 гривень – змінити, виклавши резолютивну частину рішення у цій частині у новій редакції:
Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (код ЄДРПОУ 14289688) на користь ОСОБА_1 ( ІІН № НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 1 921 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до ст. 389 ч.3 п.2 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 17.07.2020 року. 
Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська 
                                                Г.Я. Колесніков