ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 369/4128/16-ц
провадження № 61-83св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І.,          Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Кравченко Ксенії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2016 року в складі судді Усатова Д. Д. та на постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року в складі колегії суддів Приходька К. П., Таргоній Д. О., Ігнатченко Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 та просив розірвати нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 22 квітня 2013 року між сторонами, та зобов`язати ОСОБА_2 повернути позивачеві у власність дану квартиру. 
 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 22 квітня 2013 року між ОСОБА_3 , від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_4 , і ОСОБА_2 укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої за домовленістю сторін становить 200 000 грн.
 
До нотаріального посвідчення договору покупець сплатила 16 400 грн у рахунок вартості квартири, а залишок у розмірі 183 600 грн, що за курсом НБУ на день укладення договору становило 22 383 дол. США, ОСОБА_2 зобов`язувалася сплатити до 05 квітня 2015 року рівними частинами щоквартально.
 
Відповідач повністю свої зобов`язання за договором не виконала, в зв`язку з чим станом на 03 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 становить 15 983 доларів США.
 
Оскільки відповідач порушила умови договору, не здійснила повний розрахунок за придбану квартиру, позивач уважав, що має право на звернення до суду з позовом про розірвання такого договору та повернення квартири в його власність.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2016 року позов задоволено.
 
Розірвано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . від 22 листопада 2013 року, укладений між ОСОБА_1 , від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_4 , та                          ОСОБА_2 . 
 
Зобов`язано ОСОБА_2 повернути вказану квартиру у власність ОСОБА_1 .
 
Суд першої інстанції виходив із того, що спірний договір купівлі-продажу був укладений з розстроченням платежу, проте ОСОБА_2 не виконала свого обов`язку щодо повної оплати переданої їй квартири в установлений договором строк, чим порушила істотні умови договору, а тому наявні правові підстави для розірвання такого договору та повернення майна у власність продавця.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а заочне                рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області                                від 01 липня 2016 року - без змін. 
 
Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних і допустимих доказів дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про часткову сплату залишку вартості квартири не дають підстав для висновку про належне виконання відповідачем умов спірного договору та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
19 грудня 2018 року адвокат Кравченко К. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2016 року та на постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі представник відповідача просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Указує, що ОСОБА_2 сплатила майже половину коштів за квартиру, а тому не можна вважати, що вона не виконала свої зобов`язання й істотно порушила умови договору. 
 
Зазначає, що умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу не передбачена можливість його розірвання.
 
Уважає, що позивач не довів, що в діях відповідача наявна вина та що             ОСОБА_3 зазнав значних збитків у зв`язку з несплатою коштів у рахунок вартості квартири, оскільки нею сплачено більше половини.
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У червні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив позивача на дану касаційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Указував, що суди попередніх інстанцій на підставі належних і допустимих доказів зробили правильний висновок, що відповідач не виконала свій обов`язок за договором купівлі-продажу та не виплатила продавцеві повну вартість квартири, а тому наявні правові підстави для розірвання такого договору. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 22 листопада 2013 року між ОСОБА_1 , від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 31 жовтня 2013 року за реєстровим № 4991 діяв ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу, згідно з пунктом 1 якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира).
 
Відповідно до пункту 3 цього договору за домовленістю сторін продаж квартири вчинений за 200 000 грн. 
 
У вказаному пункті зазначено, що суму в розмірі 16 400 грн представник продавця отримав до підписання цього договору. Залишок вартості квартири в розмірі 183 600 грн покупець зобов`язується сплатити до 05 квітня 2015 року рівними частинами щоквартально, що на момент укладення цього договору становить еквівалент 22 383 дол. США. Факт проведення повного розрахунку згідно договору купівлі-продажу буде підтверджено заявою продавця.
 
Згідно з пунктами 7, 8 даного договору цивільні права та обов`язки щодо зазначеної квартири виникають у сторін з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Вказана квартира вважається переданою покупцю з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Право власності на вказану квартиру покупець набуває з моменту державної реєстрації цього договору.
 
15 березня 2016 року ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_2 направив письмову вимогу з повідомленням про те, що її заборгованість перед продавцем станом на 03 березня 2016 року становить 15 983 доларів США, що за курсом НБУ становить 430 741,85 грн.
 
Указану вимогу ОСОБА_2 отримала 22 березня 2016 року, проте на момент звернення до суду з даним позовом покупець не виконала взяті на себе зобов`язання за договором купівлі-продажу від 22 листопада 2013 року та не виплатила ОСОБА_3 повну вартість квартири.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній               до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне 
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.
 
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
 
Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.
 
Згідно частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
 
Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).
 
Відповідно до частини четвертої статті 694 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.
 
Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару (частина друга статті 695 ЦК України).
 
Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (частина третя статті 692 ЦК України) або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.
 
Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах викладені, зокрема, в постановах Верховного         Суду від 21 листопада 2019 року в справі № 363/4003/15-ц (провадження                   № 61-32250св18) і від 30 січня 2018 року в справі № 243/11716/15-ц (провадження № 61-181св18).
 
Установивши, що покупець не здійснила повний розрахунок за придбану квартиру, чим порушила істотні умови оспорюваного договору купівлі-продажу, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розрівання такого договору.
 
Установивши, що договір купівлі-продажу квартири від 22 листопада                      2013 року підлягає розірванню, суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок про наявність правових підстав для повернення квартири у власність ОСОБА_3 .
 
Посилання відповідача на те, що спірним договором купівлі-продажу квартири від 22 листопада 2013 року не передбачена можливість його розірвання, підлягають відхиленню, оскільки відповідно до пункту 14 цього договору «всі спори, котрі можуть виникнути з даного договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами, а при неможливості вирішення спорів шляхом переговорів - у судовому порядку».
 
Аргументи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 сплатила позивачеві більше половини вартості квартири не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій про невиконання зобов`язань за договором купівлі-продажу, що відповідно до статей 651, 695 ЦК України є підставою для розірвання договору та повернення квартири.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
 
Керуючись статтями  400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу адвоката Кравченко Ксенії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області                     від 01 липня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                В. І. Журавель
 
                                                                                                                М. М. Русинчук