КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

  Справа № 22-ц/824/7856/2020                  Головуючий у 1-й інстанції - Гончарук В.П.
       755/6560/19                                                                          Доповідач: Чобіток А.О.
 
 ПОСТАНОВА
 Іменем України
 
14 вересня  2020 року Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого - Чобіток А.О. 
суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.  
секретар - Зиль Т.С. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення від  спадкування , - 
                                                             у с т а н о в и в :
 
            У квітні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила вказаний позов та зазначала ,що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме:на квартиру   АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка померлого відповідач ОСОБА_3 звернулась до Десятої Київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька. ІНФОРМАЦІЯ_4 дочка померлого відповідач ОСОБА_2 звернулась до Десятої Київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька. З січня 2004 року ОСОБА_4 проживав однією сім`єю з нею без офіційної реєстрації шлюбу. З 2000 року він хворів на хронічний вірусний гепатит «С» в активній фазі, перебував на «Д» обліку, потребував постійного контролю аналізу біохімії, постійної турботи та лікування. В останній період свого життя самостійно себе забезпечувати не міг. Не міг обходитися без сторонньої опіки та піклування.У періоди загострення поліартріту йому було дуже важко пересуватися та виконувати будь-які інші фізичні дії щодо свого забезпечення. Крім того вінхворів астмою більше 15 років, яка все частіше загострювалася, у зв`язку з чим не міг працювати та також потребував спеціального лікування, і в періоди загострення перебував на стаціонарному лікування. Піклування та оплату всіх витрат на лікування здійснюваласаме  вона.Враховуючи зазначене та низку наявних хронічних хвороб на які страждав ОСОБА_4 , він потребував спеціального харчування та лікування. Всі витрати на утримання сім`ї та забезпечення потреб ОСОБА_4 , в тому числі харчування, лікування, одежа здійснювала лише вона. В той же час, рідні доньки померлого, відповідачі в справі, жодної допомоги батьку не надавали. З 2012 року вонине приймали ніякої участі в його житті,  жодного разу не відвідували його ані в лікарні, ані вдома,не купували ліків, які були йому необхіднідля підтримання життя. Не надавали допомоги ані на харчування, ані на купівлю речей першої необхідності, достеменно знаючи, що така допомога необхідна, оскільки ОСОБА_5  в зв`язку з наявністю низки зазначених вище захворювань працювати фізично не міг, потребував сторонньої допомоги. Відповідачі натомість мали змогу надавати матеріальну допомогу, проте потреби свого батька ігнорували взагалі, уникали з ним навіть спілкування, унаслідок чого підлягають усунення від права спадкування.
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року позов   ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить  скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Уважає, що суд не надав належної оцінки обставинам щодо ухилення відповідачів від надання допомоги своєму батькові за життя, який через похилий вік, тяжку хворобу  був у безпорадному стані, що є підставою для усунення їх від права на спадкування майна померлого батька.
 
Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від відповідачів не надходило.
 
При розгляді справи судом першої інстанції установлено, що   ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 ( а.с.10).
Після смерті   ОСОБА_4 відкрилася спадщина на майно - квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідачі, як спадкоємці першої черги, звернулися до Десятої Київської нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 ..
З 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_5   ОСОБА_4 проживав однією сім`єю з ОСОБА_1 без офіційної реєстрації шлюбу, що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.11.2018 року.
    
Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
           Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що  позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами того, що спадкодавець  ОСОБА_4  перебував за життя в безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. 
 
   Заслухавши доповідь судді, пояснення представників відповідачів, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.
 
Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання  допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
 
            Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N7  "Про судову практику у справах про спадкування", безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може  бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки,  одночасно з  її  позовом  про одержання  права  на  спадкування з підстав,  визначених у частині другій статті 1259 ЦК.
 
    Пред`явивши даний позов на підставі ст. 1224 ЦК України, ОСОБА_1 зазначала, що відповідачі не виконували своїх обов`язків щодо утримання батька, який за життя тяжко хворів, знаходився у безпорадному стані, та потребував сторонньої допомоги і саме вона надавала таку допомогу, опікувалася та матеріально забезпечувала померлого ОСОБА_4 ..
     
  Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
 
    Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
             
    Як убачається із матеріалів справи, то рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.11.2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від  21.03.2019 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміни черги спадкування задоволено частково (справа №755/133/18). Встановлено факт проживання ОСОБА_1    та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - день смерті ОСОБА_4 ..У решті заявлених вимог відмовити.
  Відмовляючи у задоволенні решти вимог, суд виходив з того, що належних та допустимих доказів щодо перебування   ОСОБА_4 тривалий час у безпорадному стані, що потребував опіки, матеріального забезпечення, як визначено ст.1259 ЦК України, стороною позивача  ( ОСОБА_1 ) не було надано. При цьому судом встановлено, що ОСОБА_4  до дня своєї смерті працював, отримував заробітну плату, каліцтва не мав. Зазначені в медичних документах діагнози, які мав ОСОБА_4 свідчать про наявність у нього ряду хвороб, але про перебування у зв`язку з цим у безпорадному стані спадкодавця жодного доказу не було надано. До того ж сама позивач пояснила суду, що у безпорадному стані   ОСОБА_4 не був, за життя він сам себе обслуговував, ходив, обходився без сторонньої допомоги( а.с127-130,131-134).
 
  Норма ч. 5 ст. 1224 ЦК України чітко визначає, що умовою, за якою особа може бути усунена від права на спадкування, є перебування спадкодавця у безпорадному стані.
 
          За результатами розгляду цивільної справи №755/133/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміни черги спадкування, рішенням  суду встановлено ту обставину, що спадкодавець ОСОБА_4 не перебував у безпорадному стані, а отже аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 на увагу не заслуговують.
 
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції  приходить до висновку про законність рішення суду ухваленого в даній справі, підстави до скасування якого відсутні.
 
          Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-  
                                                          п о с т а н о в и в :
 
 Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
 Рішення  Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                       А.О. Чобіток            
 
                  Судді:                                                                    О.В. Немировська
 
                                                                                                  Т.І.  Ящук