ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року	Львів	Справа № 500/2694/19 пров. № А/857/2368/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого судді –                                Запотічного І.І.,
суддів –                                                      Довгої О.І., Матковської З.М.,
при секретарі судового засідання:          Галаз Ю.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області  на  рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду   від 13 січня  2020 року ( суддя Мандзій О.П.,  ухвалене в м.Тернополі о 16:40, повний текст складено 17.01.2020)  у справі № 500/2694/19 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та  скасування рішень,

                                                      ВСТАНОВИВ:
    
25.11.2020р. фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПC у Тернопільській області (далі – відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати:
податкове повідомлення-рішення від 12.06.2019 року №00008351302 в частині "визначено податкове зобов`язання з ПДВ та зобов`язано сплатити суму податку у розмірі 98174,00 грн.", суму в графі цього рішення 98174,00 грн. як: "сума завищення бюджетного відшкодування, усього, грн." та штрафні (фінансові) санкції (штраф) на суму 49087,00 грн. Суму 98174,00, вказану у графі: "У тому числі відшкодовано на дату складання цього податкового повідомлення-рішення, грн." залишити без змін;
податкове повідомлення-рішення від 12.06.2019 року №00008341302, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 260512,00 грн.;
податкове повідомлення-рішення від 12.06.2019 року №00008371302, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку на 95840,00 грн. та нараховано штрафні санкції на суму 47920,00 грн.;
податкове повідомлення-рішення від 12.06.2019 року №00008381302 в частині, яке залишено без змін за рішенням про результати розгляду скарг ДПС України №99-00-08-05-04 від 05.09.2019 року, тобто суму 268466,00 грн., яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного  суду  від 13 січня 2020 року позов задоволено.   
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач Головне управління ДПС у Тернопільській області оскаржило його, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, у якій, з посиланням на те що висновок суду першої інстанції не повністю відповідає фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та винести постанову, якою відмовити в задоволенні позову. 
В обгрунтування апеляційної скарги  апелянт, зокрема, зазначає,  що за результатами податкової перевірки позивача було встановлено порушення вимог податкового законодавства, що стало підставою для винесення відповідних податкових повідомлень-рішень. Апелянт вказує, що позивачем документи які засвідчували б використання ФОП ОСОБА_1 ТМЦ, а також їх переробку для експорту не предявлені. Апелянт вказує, що операції з купівлі-продажу не можливо трактувати, як повноцінну господарську операцію. Вважає, що господарська операція по переробці лісоматеріалів включає в себе декілька етапів, а саме купівлю, транспортування, зберігання, обробку, відвантаження, транспортування, продаж. Тобто, лише при доведеності всіх складових можна стверджувати про те, що господарська операція відбулась. Позивачем не надавались докази обробки ним продукції, виробничої потужності. Також апелянт стверджує що на платника покладається обовязок доказування реальності господарської операції, однак позивач під  час проведення перевірки уникав спілкування з інспектором чим створював перешкоди в проведенні перевірки.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, вважає їх безпідставними та просить оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Позивач та йогопредставник в судовому засіданні заперечили проти апеляційної скарги, просили оскаржуване рішення залишити без змін.
Апелянт будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі. 
Заслухавши суддю-доповідача позивача та його представника, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних  підстав.
Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 17.10.2011 року, взятий на податковий облік в контролюючих органах 19.10.2011 року, є платником єдиного податку ІІІ групи, зареєстрований 01.07.2017 року платником ПДВ, основними видами господарської діяльності є: лісопильне та стругальне виробництво, оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (код КВЕД 46.73). 
Головним управлінням ДФС у Тернопільській області, правонаступником якого є відповідач, на підставі наказів №562 від 15.03.2019 року та №868 від 25.04.2019 року та направлення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки №1433 від 25.04.2019 року, у період з 25.04.2019 року по 06.05.2019 року, провело документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо правомірності нарахування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2019 року, за результатами якої складено акт від 13.05.2019 року №565/19-00-13-02/3394113552 та  встановлено наступні порушення:
п.198.3, п.198.5 ст.198, п.200.1, 200.4 ст.200 Податкового кодексу України (далі – ПК України), завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за січень 2019 року на суму 260512,00 грн.;
п.198.3, п.198.5 ст.198, п.200.1, 200.4 ст.200 ПК України, завищення суми бюджетного відшкодування сум податкового кредиту на розрахунковий рахунок платника у банку за січень 2019 року на суму 98174,00 грн.
Крім цього, Головним управлінням ДФС у Тернопільській області, правонаступником якого є відповідач, на підставі наказу №806 від 15.04.2019 року та направлення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки №1459 від 03.05.2019 року, у період з 06.05.2019 року по 11.05.2019 року, провело документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо правомірності нарахування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий 2019 року, за результатами якої складено акт від 17.05.2019 року №600/19-00-13-02/3394113552 та  встановлено наступні порушення:
п.198.3, п.198.5 ст.198, п.200.1, 200.4 ст.200 ПК України, завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за лютий 2019 року на суму 364306,00 грн.;
п.198.3, п.198.5 ст.198, п.200.1, 200.4 ст.200 ПК України, завищення суми бюджетного відшкодування сум податкового кредиту на розрахунковий рахунок платника у банку за лютий 2019 року на суму 95840,00 грн.
На підставі висновків, викладених в актах перевірки, 12.06.2019 року Головним управлінням ДФС у Тернопільській області прийнято податкові повідомлення-рішення:
№00008341302, яким  зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 260512,00 грн.;
№00008351302, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку, на 98174,00 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 49087,00 грн.;
№00008381302, яким  зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 364306,00 грн;
№00008371302, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку, на 95840,00 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 47920,00 грн.
В подальшому, за результатами розгляду скарги платника податків, рішенням ДПС від 05.09.2019 року №625/6/99-00-08-05-04 податкове повідомлення-рішення від 12.06.2019 року №00008381302 скасоване в частині визначення суми завищення від`ємного значення по ПДВ на 95840,00 грн. В іншій частині, як і податкові повідомлення-рішення від 12.06.2019 року №00008341302, №00008351302, №00008371302, залишено без змін.
Не погодившись із такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності у позивача належним чином оформлених первинних документів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про факт вчинення господарської операції, а відповідач не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно із пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг; 
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; 
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пунктом 198.2 ст.198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; 
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до пункту 198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Для юридичних осіб чи фізичних осіб - підприємців, які є платниками податку на додану вартість, норми ПК України не передбачають будь-яких відмінностей при визначенні сум податку на додану вартість, що підлягають включенню до податкового кредиту такого платника податку та бюджетному відшкодуванню.
Таким чином право на податковий кредит у фізичної особи - підприємця, зареєстрованого платником податку на додану вартість, по операціях з придбання товарно-матеріальних цінностей (у спірному випадку придбання у державних лісогосподарських підприємств лісоматеріалу, придбання послуг щодо оформлення вантажів у митному режимі "експорт") виникає у разі, якщо така сировина та послуги придбаваються для використання у межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях, та за наявності належного документального підтвердження такого придбання товарів та послуг. При цьому в подальшому таке використання повинне підтверджуватися документально.
Якщо товари/необоротні активи починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку на додану вартість (крім випадків, передбачених п.189.9 ПК України), фізична особа - підприємець зобов`язаний нарахувати зобов`язання за такими активами.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту актів перевірки придбання лісоматеріалу та реалізації обробленої деревини, придбання послуг щодо оформлення вантажів для експорту продукції сумнівів  щодо їх реальності у контролюючого органу не викликали. Однак, на думку податкового органу, через відсутність Книги обліку доходів і витрат підприємця неможливо підтвердити використання придбаного лісоматеріалу у господарській діяльності позивача. 
З матеріалів справи вбачається, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 здійснювались операції з закупівлі необробленої деревини у контрагентів, а саме: державних підприємств "Проскурівське лісове господарство", "Хмельницьке лісомисливське господарство", "Старокостянтинівське лісове господарство" та "Ізяславське лісове господарство", переробка деревини (лісопильне виробництво) з метою подальшого збуту. 
В підтвердження господарських операцій між позивачем та контрагентами у матеріалах справи містяться копії наступних документів :
з ДП "Проскурівське лісове господарство " – договір купівлі-продажу необробленої деревини №15157 від 21.01.2019 року, податкової накладної №2 від 28.02.2019 року , товарно-транспортних накладних №500513 від 06.03.2019 року, №500548 від 18.03.2019 року, №500553 від 19.03.2019 року, платіжного доручення №128 від 28.02.2019 року, що підтверджує оплату за придбані лісоматеріали; 
з ДП "Хмельницьке лісомисливське господарство" – договір купівлі-продажу необробленої деревини №37-0901-2019 від 09.01.2019 року, податкових накладних №24 від 09.01.2019 року, №31 від 10.01.2019 року, №3 від 17.01.2019 року, товарно-транспортних накладних №519937 від 30.01.2019 року, №270450 від 27.02.2019 року, №854343 від 11.02.2019 року, №510038 від 19.02.2019 року, №510046 від 21.02.2019 року, №270451 від 27.02.2019 року, платіжних доручень №87 від 09.01.2019 року, №88 від 10.01.2019 року, №92 від 17.01.2019 року, що підтверджують оплату за придбані лісоматеріали;
з ДП "Старокостянтинівське лісове господарство" – договір купівлі-продажу необробленої деревини №15024 від 21.01.2019 року, податкових накладних №308 від 31.01.2019 року, №307 від 31.01.2019 року, №265 від 26.01.2019 року, №233 від 24.01.2019 року, №288 від 29.01.2019 року, №190 від 22.01.2019 року, №175 від 15.02.2019 року, №60 від 06.02.2019 року, №138 від 13.02.2019 року, товарно-транспортних накладних №311142 від 24.01.2019 року, №291372 від 26.01.2019 року, №452952 від 31.01.2019 року, №172588 від 31.01.2019 року, №500510 від 06.03.2019 року, №423895 від 22.02.2019 року, №444337 від 13.02.2019 року,311211 від 20.02.2019 року, №423906 від 25.02.2019 року (т.1 а.с.64-67, 114, 120-123), платіжних доручень №112 від 06.02.2019 року, №103 від 29.01.2019 року, №116 від 15.02.2019 року, №112 від 06.02.2019 року, що підтверджують оплату за придбані лісоматеріали;
з ДП "Ізяславське лісове господарство" – договір купівлі-продажу необробленої деревини №14948 від 21.01.2019 року, податкових накладних №461 від 28.02.2019 року, №283 від 18.02.2019 року, №364 від 22.02.2019 року, №225 від 14.02.2019 року, №310 від 20.02.2019 року, товарно-транспортних накладних№027546 від 20.02.2019 року, №027566 від 28.02.2019 року, №390923 від 14.02.2019 року, №027551 від 23.02.2019 року,  платіжних доручень №115 від 15.02.2019 року, №118 від 18.02.2019 року, №126 від 26.02.2019 року, №125 від 22.02.2019 року, що підтверджують оплату за придбані лісоматеріали.
Також про надання вказаних первинних бухгалтерських документів під час проведення перевірок зазначено безпосередньо у актах перевірки.
Судом встановлено, що фактичним місцем здійснення господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого у матеріалах справи наявна копія договору позички №01/19 від 02.01.2019 року строком на один рік, за умовами якого фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , як позичкодавець, передає позивачу у безоплатне користування виробниче приміщення АДРЕСА_2 1 та територію навколо нього за адресою: АДРЕСА_1 , а також обладнання, яке знаходиться у виробничому приміщенні №1, а саме пилорама стрічкова, станки поперечного розрізу, станок поздовжнього розрізу. Зазначений договір позички надавався контролюючому органу в ході проведення перевірки, про що вказано у актах перевірки. 
Таким чином позивач має у користуванні приміщення складу та відповідне обладнання для пилорами, фотоматеріали яких представлено суду, правомірність використання та володіння якими підтверджується правовстановлюючими документами. 
Крім цього транспортні послуги по перевезенню лісоматеріалів позивачу надавались фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на підставі договору про надання послуг №22/01-19 від 22.01.2019 року, про виконання яких свідчать наявні у матеріалах справи копії: актів надання послуг №1 від 22.01.2019 року та №2 від 30.01.2019 року, податкових накладних №85 від 30.01.2019 року, №68 від 22.01.2019 року (т.1 а.с.35,-36), платіжного доручення №111 від 06.02.2019 року
Як вбачається з матеріалів справи позивачем здійснювалась переробка придбаної у вказаних вище контрагентів лісоматеріалів, що підтверджується копіями цивільно-правового договору №03/01 від 03.01.2019 року між ним та ОСОБА_4 та акту виконаних робіт. 
Враховуючи характер робіт відповідно до такого цивільно-правового договору –  збиванню піддонів, посилання апелянта на виконання роботи на обладнанні підвищеної небезпеки без отримання дозволу та без проходження інструктажу по техніці безпеки, як і сумніви про реальність господарських операцій з даного приводу, є безпідставними.
Також у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 працювали наймані працівники, що підтверджується копіями трудових договорів від 22.12.2018 року із ОСОБА_5 та від 20.12.2018 року із ОСОБА_6 (т.1 а.с.60, 61).
На придбану та перероблену позивачем продукцію (деревину) було отримано сертифікати про походження та виготовлення з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій (т.1 а.с.124, 1226, 128, 130).
Як  вірно зазначено судом першої інстанції, з метою продажу обробленої деревини, позивач уклав низку зовнішньоекономічних контрактів, зокрема, з фірмою "Thermory AS" (Естонія), "POL-KRESS EDWOOD Daniel Tomaszuk" (Польща), ILRON LEGNO S.A. (Румунія). Експорт пиломатеріалів обрізних, заготовок свіжопилених обрізних ясеневих порід підтверджується відповідними вантажно-митними деклараціями форми МД-2 (т.1 а.с.56-57, 109-110, 125, 127, 129, 131). Вказані обставини свідчать про отримання послуг щодо митного оформлення вантажів у митному режимі "експорт". Крім того, сумнівів щодо отримання цих послуг у контролюючого органу не виникло. Продаж обробленої деревини в межах України відповідно до договору купівлі-продажу пиломатеріалів тведолистяних порід свіжої порізки №157/2017, укладеного 28.11.2017 року з товариством з обмеженою відповідальністю "Таркетт Вінісін" (т.1 а.с.107-108), підтверджується видатковою накладною №1 від 27.02.2019 року (т.1 а.с.114). 
Судом першої інстанції вірно вказано, що встановлені обставини справи свідчать, що на підставі здійснених позивачем господарських операцій щодо придбання лісоматеріалів позивач правомірно сформував податковий кредит з ПДВ, який відображено у податковій декларації з податку на додану вартість за січень та лютий 2019 року та зазначено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного податкового періоду, що складало 260512,00 грн. та 364306,00 грн. відповідно, сума бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку становила 98174,00 грн. та 95840,00 грн, яку сформовано з від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за січень та лютий 2019 року.
Щодо посилання апелянта на відсутність обліку доходів і витрат у позивача через не ведення книги обліку доходів і витрат, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 296.1 ст.296 ПК України визначено, що платники єдиного податку першої - третьої груп ведуть облік у порядку, визначеному підпунктами 296.1.1 - 296.1.3 цього пункту.
Відповідно до пп.296.1.2 п.296.1 ст.296 ПК України платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які є платниками податку на додану вартість, ведуть облік доходів та витрат за формою та в порядку, що встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Для реєстрації Книги обліку доходів та витрат такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги.
Порядок ведення книги обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість, затверджений наказом Міністерства фінансів України 19.06.2015 року  № 579 (далі – Порядок).
Як передбачено п.1 Порядку відповідно до підпункту 296.1.2 пункту 296.1 статті 296 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та є платниками єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість (далі - платник податку), ведуть книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій щоденно за підсумками робочого дня відображають отримані доходи та понесені витрати.
Книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді (п.2 Порядку).
Відповідно до п.5 Порядку записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід, окремо про кошти, що надійшли на поточний рахунок платника податку та/або отримано готівкою, фактично безоплатно отримано товари (роботи, послуги) та понесено витрати, зокрема оплачені придбані товари (роботи, послуги), виплачена заробітна плата, сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування тощо.
Зі змісту наведених положень Порядку вбачається, що всі записи як про доходи, так і витрати підприємця вносяться до книги обліку доходів і витрати на підставі відповідних первинних документів про здійсненні господарські операції, про нараховані та виплачені кошти, суми податків, зборів тощо. 
Таким чином колегія суддів вважає, що книга обліку доходів і витрат є документом обліку, однак такий документ не є визначальним доказом для підтвердження операцій платника податків з його господарською діяльністю, тим більше у тому випадку, коли іншими доказами доведено використання товарів у господарській діяльності.
Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.2 ст.200 ПК України визначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Згідно п.200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу  на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що обставини встановлені  у цій справі, підтверджують правомірність віднесення позивачем відповідних сум сплаченого контрагентам ПДВ до складу податкового кредиту, то підприємцем (якому за умов не підтвердження використання придбаних товарно-матеріальних цінностей у господарських операціях було зменшене бюджетне відшкодування) підставно заявлено до відшкодування податок на додану вартість у січні та лютому 2019 року.
Щодо посилання апелянта  на не надання для перевірки первинних документів обліку та інвентаризації готової продукції, придбаної сировини, то такі не заслуговують на увагу,  оскільки проведення такої інвентаризації не вимагалось у перевіряємий минулий період – січень та лютий 2019 року, що підтверджується поясненнями учасників справи, та відсутністю будь-яких листів (запитів) контролюючого органу до підприємця для проведення інвентаризації. 
Як вірно зазначено судом першої інстанції, щодо ненадання для перевірки документів на основні засоби, то суд таким обставинам надав оцінку вище, а щодо первинних документів переробки придбаного товару, то податковий орган не конкретизував які саме документи у спірних правовідносинах мались на увазі.
Крім цього допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_7 , повідомив, що висновки акту перевірки від 17.05.2019 року базуються на відсутності звітів про наявність основних засобів для обробки деревини та не проведення інвентаризації підприємцем. Фактичного виїзду на адресу виробництва ним здійснено не було, досліджень можливих виробничих потужностей цеху позивача не проводилось.
З врахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції про задоволення позову та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.   
Доводи апелянта  не спростовують висновків суду з вищенаведених мотивів, а судом першої інстанції  повно зясовано  обставини, що мають значення для справи  у відповідності до норм матеріального та процесуального права,  а тому  апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.    
Керуючись статтями 268, 287, 308, 315, 316, 321, 322, 325,  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області  залишити без задоволення, а  рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі № 500/2694/19 -  без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.    

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 03.07.2020