УХВАЛА
 
22 липня 2020 року
м. Київ
справа № 607/11426/16-ц
провадження № 61-9469ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 травня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до споживчого кооперативу «Олімпія Б», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень загальних зборів, визнання недійсним договору дарування, визнання незаконним та скасування свідоцтва, визнання права власності на майно та витребування його з незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області                                     від 13 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 травня 2020 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада                2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
Визнано незаконним рішення загальних зборів членів споживчого кооперативу «Олімпія Б» від 12 квітня 2014 року про закріплення за ОСОБА_1 для виплати та отримання у власність майнового паю в кооперативі - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .
Визнано недійсним договір дарування майнового паю, укладеного 12 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Визнано незаконними: рішення загальних зборів членів споживчого кооперативу «Олімпія Б» від 12 квітня 2014 року про прийняття ОСОБА_3 в члени споживчого кооперативу «Олімпія Б»; рішення загальних зборів членів споживчого кооперативу «Олімпія Б» від 17 серпня 2014 року про затвердження ОСОБА_3 у списку членів споживчого кооперативу «Олімпія Б», переданого у відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції для отримання права власності на квартиру.
Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно                від 22 листопада 2014 року - квартиру АДРЕСА_2 , виданого ОСОБА_3 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
24 червня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 травня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Тернопільський апеляційний суд прийняв постанову 18 травня 2020 року, повний текст складено 25 травня 2020 року, тобто останній день оскарження припадав на 24 червня 2020 року, тому строк на касаційне оскарження не пропущено.
Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.
Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.
Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.
Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України). Положеннями цієї статті передбачено, що у касаційній скарзі повинні бути зазначені підстави касаційного оскарження.
У даній справі заявник оскаржує в касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції за результатами перегляду рішення суду в апеляційному порядку, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
ОСОБА_1  посилається на підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, однак, посилаючись на підставу необхідно більш детальніше мотивувати, в чому на думку скаржника полягає неправильність висновку суду апеляційної інстанції нормам матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим Верховному Суду з цього приводу необхідно надати правовий висновок, оскільки на час подання касаційної скарги відсутня правова позиція Верховного Суду щодо застосування норм закону, всупереч яким суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення.
Суд касаційної інстанції звертає увагу на положення статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Верховний Суд роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.
Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі. 
Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судового рішення у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування. 
Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах, тощо) з урахуванням вимог цієї ухвали.
За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги.
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Заявник подав до Верховного Суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, з посиланням на те, що сума судового збору перевищує 5 % розміру його доходу за 2019 рік, оскільки за 2019 рік ОСОБА_1 отримав пенсію у розмірі 21 808,54 грн.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
У частині другій зазначеної статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Разом з цим, у статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.
ОСОБА_1 на підтвердження зазначених підстав для звільнення від сплати судового збору надав довідку Тернопільського міського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) № 3 від 04 червня 2020 року № 803.
З огляду на доводи клопотання про звільнення від сплати судового збору, а також враховуючи надані ОСОБА_1 докази, клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги підлягає задоволенню.
За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
З урахуванням вищенаведеного, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ :
Клопотання  ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Тернопільського апеляційного суду                                  від 18 травня 2020 рокузадовольнити.
Звільнити  ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 травня 2020 року.
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 травня 2020 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                              А. А. Калараш