Номер провадження: 33/813/960/20
Номер справи місцевого суду: 496/2148/20 
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О. 
Доповідач Прібилов В. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2020 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду - Прібилов В.М.,
за участю: секретарів судового засідання - Тьосової Я.В., стоянової Л.І.
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності- ОСОБА_1 

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Теплодарського міського суду Одеської області від 30 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,-

встановив:

Постановою судді Теплодарського міського суду Одеської області від 30 червня 2020 року
ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого слюсарем-сантехніком МГК «Теплодар», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності: за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судового збору на користь держави.
Згідно постанови, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 262759 від 16.05.2020 року встановлено, що 16 травня 2020 р. о 01 годині 20 хвилин по вул. Генерала Плієва, біля буд. 41-А в м. Теплодарі ОСОБА_1 керував автомобілем «Toyota Lite Асе», державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій просить скасувати постанову Теплодарського міського суду Одеської області від 30 червня 2020 року, прийняти нову постанову, якою провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування вимог про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає, що він був присутнім на судовому засіданні 30.06.2020 року, але суддею було оголошено лише короткий текст постанови. Повний текс постанови отримав лише 06.07.2020 року.
В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови зазначає, що працівники поліції ОСОБА_1 не зупиняли, оскільки його транспортний засіб перебував на парковці, а він стояв біля авто, а не перебував за кермом. Коли до нього підійшли працівники поліції, він не знаходився в машині, тому відмовився від проходження перевірки на стан алкогольного сп`яніння. Коли працівник поліції приніс алкотестер Drager Alkotest 6810 заводський номер 0494 для встановлення наявності та рівня алкогольного сп`яніння, мундштук на вказаний прилад вже був встановлений, а упаковка відкрита. Поліцейський у встановленому законом порядку не направляв ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Суд першої інстанції не дослідив докази вини ОСОБА_1 , а саме, не викликав свідків для допиту, а лише обмежився їх письмовими поясненнями. 
Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , допитавши свідків правопорушення, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити клопотання та поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - залишити без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Згідно положень ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 285 КУпАП, копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
На підтвердження доводів апелянта про те, що повний текст постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 отримав 06.07.2020 року, то матеріали справи містять розписку (а.с.28), з якої вбачається, що копію постанови ОСОБА_1 отримав дійсно 06.07.2020 року.
Зазначені обставини, з урахуванням подання апеляційної скарги останнім 13.07.2020 року, свідчать про існування підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду як пропущеного з поважних причин, незалежних від волі скаржника.
Разом з тим, апеляційний суд не в змозі погодитись із доводами апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з огляду на наступні обставини.
Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що у вечері 15 травня 2020 року приїхав додому з роботи, припаркував свою машину поряд з будинком та з`ясував, що замок на двері водія не зачиняється. Впродовж тривалого часу намагався відремонтувати замок, оскільки залишити у нічний час автомобіль з несправним замком на вулиці було небезпечно. В цей час біля нього були його друзі, які стали йому допомагати. Близько 01.00 ночі до них під`їхали працівники поліції та звернулися до нього з вимогою пред`явити посвідчення водія та технічний паспорт на транспортний засіб. Оскільки він не керував транспортним засобом та у стані алкогольного сп`яніння не перебував, він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер».
На перевірку доводів апеляційної скарги, в судовому засіданні апеляційного суду було допитано свідків правопорушення, а також працівників поліції, які здійснювали фіксацію правопорушення та склали протокол про адміністративне правопорушення.
Так свідок ОСОБА_2 пояснив, що він у той день разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знаходилися біля будинку ОСОБА_1 , де він ремонтував авто. До них під`їхали працівники поліції та стали вимагати документи на автомобіль, потім запропонували пройти ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння. Пояснення підписав не читаючи, оскільки працівник поліції сказав, що підписавши пояснення, він підтверджує лише факт відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_3 надав апеляційному суду аналогічні пояснення та додав, що пояснення підписав, не читаючи, так як є росіянином, українську мову погано розуміє.
Свідок ОСОБА_4 апеляційному суду пояснив, що повертаючись додому, побачив поліцейський патруль та поряд з ним людей. Підійшов до патрульного автомобіля він дізнався, що зупинили водія з явними ознаками алкогольного сп`яніння та вказали на ОСОБА_1 . Як зазначив працівник поліції, авто знаходилося на стоянці, на яку заїхав особисто ОСОБА_1 . У автомобілі ОСОБА_1 дійсно була відкриті двері зі сторони водія. При цьому зазначив, що заїзд у двір був лише в одному місці та був перекритий іншим авто.
Свідок ОСОБА_5 , який є працівником патрульної поліції, апеляційному суду пояснив, що він перебував на службі на стаціонарному посту поблизу м. Одеса. Один з водіїв їм повідомив, що в с. Мирне Біляївського району водії автомобілів вживають спиртні напої та «дрифтують». Для перевірки зазначеного факту, вони виїхали на місце, не змогли затримати ці авто та приїхали в м. Теплодар. Проїжджаючи по вул. Ген. Плієва побачили транспортний засіб, який їхав, його зупинили для перевірки. За кермом зазначеного автомобіля був ОСОБА_1 та в автомобілі знаходилися інші особи, які перебували у стані сп`яніння. Водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки так і медичному закладі, мотивуючи тим, що у нього проблеми з диханням і він не може продути «Драгер». Крім того свідок вказав, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та до заїзду на стоянку зупиняв свій автомобіль для висадки пасажира.
Крім того, зазначеним працівником поліції апеляційному суду був наданий відеозапис, який підтверджує факт руху автомобіля ОСОБА_1 . З наданим відеозаписом ОСОБА_1 погодився, однак при цьому вказав на можливість його демонтування.
На надані свідками пояснення ОСОБА_1 не заперечував, жодних питань зазначеним свідкам не поставив. 
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що провина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується наступними доказами:
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 262759 від 16.05.2020 року встановлено, що 16 травня 2020 р. о 01 годині 20 хвилин по вул. Генерала Плієва, біля буд. 41-А в м. Теплодарі ОСОБА_1 керував автомобілем «Toyota Lite Асе», державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України. З тексту зазначеного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 поставив свій особистий підпис у зазначеному протоколі із зазначенням, що відмовляється від проходження огляду з приводу плохого стану здоров`я, що на думку апеляційного суду може свідчити про його згоду з протоколом про адміністративне правопорушення.
-поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 3,4), згідно яких останні були свідками того, що ОСОБА_1 , який перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі. Надані пояснення було підтверджено зазначеними свідками в судовому засіданні апеляційного суду.
-поясненнями працівника поліції ОСОБА_5 , які були надані суду апеляційної інстанції, з яких вбачається, що саме ОСОБА_1 був за кермом автомобілю та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
-відеозаписом, який міститься в матеріалах справи (а.с.5), з якого вбачається, що при спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом, від проходження огляду відмовився. При цьому ОСОБА_1 вказував про можливість запису у протоколі причини відмови від огляду - в зв`язку зі станом здоров`я.
Апеляційний суд критично відноситься до тверджень  ОСОБА_1  про те, що матеріали провадження не містять доказів керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , оскільки такі твердження з урахуванням наданих останнім недостовірних пояснень щодо обставин вчиненого правопорушення є голослівними та, навпаки, спростовуються зазначеними вище доказами по справі.
Що стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не викликав свідків для допиту, а обмежився лише їх письмовими поясненнями, то ці недоліки були усунуті судом апеляційної інстанції шляхом допиту їх в судовому засіданні.
При цьому, з урахуванням наявності між свідками ОСОБА_2  та ОСОБА_3  товариських відносин та в тому числі з огляду на долучений до матеріалів провадження відеозапис,з якого вбачається факт керування  ОСОБА_1  транспортним засобом,   апеляційний суд не може прийняти як належні та достовірні пояснення цих свідків та вважає ці пояснення свідків такими, що надані з метою уникнення їх товариша від відповідальності 
Всі інші доводи апеляційної скарги з приводу невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП також були досліджені в судовому засіданні районного суду, про що свідчить текст постанови суду, в якому детально дана оцінка їх необґрунтованості і апеляційний суд з висновками районного суду цілком погоджується. 
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, тобто відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому слід визнати, що висновок районного суду про визнання її винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим, підтверджений наявними у матеріалах справи доказами.
Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене правопорушення.
При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.
Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч.1 КУпАП. 
Враховуючи наведені обставини, вважаю, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Теплодарського міського суду Одеської області від 30 червня 2020 року - задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Теплодарського міського суду Одеської області від 30 червня 2020 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Постанову судді Теплодарського міського суду Одеської області від 30 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності: за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду                                                 В.М. Прібилов