КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №759/3733/2020                                                                                  Головуючий у І інстанції - Шум Л.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/8897/2020                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
09 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сіваченка Володимира Васильовича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини, 
 
встановив:
 
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини, мотивуючи свої вимоги тим, що в період з 28 жовтня 2014 року по 20 січня 2020 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю, повністю знаходяться на її утриманні. 
Відповідач допомоги на утримання та виховання дітей не надає, не цікавиться їхнім вихованням, станом здоров`я, умовами проживання. 
Надана відповідачем в добровільному порядку сума аліментів не є достатньою для належного забезпечення дітей.
Просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 5 000 грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дітьми повноліття. 
Також просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у сумі 2000 грн. щомісяця, до досягнення дитиною трьох років.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 лютого 2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 лютого 2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 27 лютого 2020 року і до досягнення їх донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 трирічного віку.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що щомісячний розмір аліментів у сумі 7000 грн. з відповідача на користь позивача є значно завищеним, не відповідає критеріям розумності та справедливості, будь-які правові підстави для стягнення такого розміру аліментів відсутні.
Зазначає, що стан здоров`я дітей задовільний, хронічних захворювань та патологій, які потребують регулярного та постійного додаткового фінансування немає, тоді як прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років, з 01 січня 2020 року становить 1779 грн., а стягненню підлягає 50 відсотків від зазначеної суми.
Його постійний заробіток складає в середньому 7155,86 грн. на місяць, що унеможливлює сплату аліментів у визначеному судом розмірі.
Просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 лютого 2020 року.
Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 лютого 2020 року.
У задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 до досягнення донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 трирічного віку - відмовити.
На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, який обґрунтовувала тим, що вона та відповідач є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З 31 серпня 2019 року по теперішній час, після припинення проживання сторонами однією сім`єю, їхні спільні малолітні доньки проживають з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
Всі витрати по утриманню, вихованню, навчанню, медичному догляду, забезпеченню всім необхідним для віку дітей несе позивач.
Відповідач належним чином не виконує своїх обов`язків щодо утримання неповнолітніх доньок, ухиляється від сплати аліментів на їх утримання.
Вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, взяв до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, не має стягнень за виконавчими листами та не має інших непрацездатних осіб на своєму утриманні, має можливість сплачувати аліменти.
Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Святошинського суду м. Києва від 27 квітня 2020 року залишити без змін.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що  28 жовтня 2014 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб.
У період шлюбних відносин у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до довідки №153/20 від 24 березня 2020 року, ОСОБА_1 працює в ТОВ «Медичний центр «Наша родина» на посаді лікаря-хірурга-онколога за сумісництвом. 
Його діти отримують медичні послуги в медичному центрі. 
За період лютого 2020 року його заробітна плата становить 1 000 грн.
Відповідно до довідки №43 від 25 березня 2020 року ОСОБА_1 працює в КП Київський міський клінічний онкологічний центр» на посаді лікаря-хірурга-онколога. 
За період з жовтня 2019 року по березень 2020 року його дохід становить 36 935,21 грн.
Відповідно до договору оренди жилого приміщення від 17 січня 2017 року відповідач здає в оренду квартиру. 
Відповідно до додаткової угоди №8 від 24 січня 2020 року розмір орендної плати складає 5 465,25 грн.
З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснює переказ грошових сум на утримання дітей, цікавиться станом їхнього здоров`я, бажає і приймає участь у в їх утриманні, забезпеченні.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, та стягуючи з відповідача на користь позивача по 3 000 грн. на кожну дитину, суд першої інстанції виходив з того, що з метою дотримання вимог закону, враховуючи рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дітей, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відмовляючи у стягненні аліментів у розмірі 5 000 грн на кожну дитину, то суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження таких витрат. 
Крім цього, оскільки на відповідача покладено обов`язок відповідно до ст.84 СК України утримувати дружину, з якою проживають діти, враховуючи розмір доходів відповідача та наявність можливості у відповідача надавати таку допомогу, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі 1 000 грн.
 З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
 Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.
За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. 
Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
У відповідності до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При цьому, у відповідності з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
За правилами ч.1-2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Підпункт 3, пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків.
Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відмови про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами.
Суди при вирішенні спорів також враховують приховані доходи платника аліментів при визначенні їх розміру і це має відбуватися шляхом врахування витрат, здійснених платником аліментів. Саме за цим показником має визначатися розмір аліментів. Різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів мають сприйматися критично, а до уваги належить брати рівень життя платника аліментів, який слід оцінювати непрямими методами (зокрема, за його витратами та наявністю певного майна).
Принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів, не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства. На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити з оцінки майнового стану платника аліментів, а не з врахування його трудових доходів. Можливість другого з батьків утримувати дитину повинна тлумачитися розширено і не обмежуватися лише наявністю в нього офіційного доходу, але також враховувати фінансування витрат такого з батьків, наявність у нього рухомого і нерухомого майна, його можливість надавати утримання дитині.
Враховуючи вищенаведені норми, а також обставини справи, зважаючи на принцип розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду вважає визначений судом першої інстанції розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на утримання його дітей, законним та обґрунтованим.
Обґрунтованим є і висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача на її утримання 1 000 грн. щомісяця до досягнення молодшою донькою трирічного віку.
Відповідно до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. 
У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 3000 грн. щомісячно на кожну дитину, а також 1000 грн. щомісячно на утримання позивача.
Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сіваченка Володимира Васильовича залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба