ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ України
02 вересня 2020 року
м. Харків
справа № 953/24809/19
провадження № 22-з/818/2778/20
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Хорошевського О.М.
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який дії в інтересах  ОСОБА_2   на рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року постановлене суддею Зуб Г.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення алміентів на утримання неповнолітніх дітей,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі по 3550 грн. щомісяця на кожну дитину, загалом на двох дітей 7100 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією відповідно до закону..
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.09.2015 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, у якому народилось двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На разі, позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, але рішення за даною справою прийнято не було. Позивачка є громадянкою Азербайджанської Республіки, власного житла позивач в Україні не має, з відповідачем вона проживала в орендованій квартирі. Позивач не працює, оскільки здійснює догляд за своїми дітьми. В результаті погіршення особистих відносин, позивач змушена була повернутися до своїх батьків в Азербайджанську Республіку, де позивач разом з дітьми і проживає. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а позивач не має власних доходів. Щомісячні постійні витрати на утримання дітей становлять приблизно 8012 грн. Крім того, позивач орендує квартиру, та несе додаткові витрати на додаткові витрати на відвідування педіатра та на придбання ліків. Відтак, загальна сума на утримання та проживання дітей складає 11495 грн. Відповідач є працездатним, молодим та здоровим чоловіком, інших дітей не має, непрацездатних членів сім`ї на утриманні не має. Відповідач має постійний неофіційний дохід, здійснює торгівлю фруктами, у розпорядженні має автомобілі, а тому має змогу сплачувати аліменти у зазначеному позивачем розмірі.
Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року позовні вимоги задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в єдиній частці в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 16.12.2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття з проведенням індексації визначеного розміру відповідно до закону.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 768, 40 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць в частині стягнення аліментів на утримання дитини.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги  ОСОБА_3  частково, а саме: стягнути із  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Скарга містить посилання на те, що суд першої інстанції не врахував доводи відповідача, його представника щодо відсутності у ОСОБА_2 будь-якого доходу, постійного заробітку та інших джерел для існування, відсутності у власності будь-якого рухомого та нерухомого майна, чим грубо порушив вимоги чинного законодавства України. Позивачка, будучи обізнаною у відсутності будь-якого доходу у ОСОБА_2 , просила суд стягнути з відповідача на утримання кожної неповнолітньої дитини віком до 6 років аліменти, розмір яких практично в три рази перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, що встановлений чинним законодавством України. Крім того, суд першої інстанції не врахував аналогічні обов`язки матері дитини щодо утримання своїх дітей.
Так, згідно вимог частини 1 статті 141 Сімейного кодекс України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. А, отже, мати дітей, також має такі ж обов`язки утримувати своїх дітей, як і батько.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази достатності заробітку (доходу) платника аліментів - ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції в порушення вимог чинного законодавства України, зокрема - вимог статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, прийняв незаконне та абсолютно необгрунтоване рішення, яке грунтується виключно на припущеннях, які не підтверджуються жодними належними і достовірними доказами.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 просила рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач інших аліментних зобов`язань не має, є працездатним, зі стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, який фізично здоровий, здатен працювати та отримувати доходи. Посилання позивача, що відповідач здійснює торгівлю овочами та фруктами, та має у користуванні автомобілі є необгрунтованими, та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до матеріалів справи сторони перебувають у шлюбі з 25.09.2015 року. 
Також позивачем зазначено, що нею подано до Київського районного суду м. Харкова позовну заяву про розірвання шлюбу, рішення суду на даний час не ухвалено.
Від сумісного проживання та від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачкою в Азербайджанській Республіці.
Доказів щодо надання матеріальної допомоги батьком матеріали справи не містять.
У відповідності до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Конституційний обов`язок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і в ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує  стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення.
При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, (ст. 181 СК України).
Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір на одну дитину не може бути менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину (доход дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків і забезпечує повністю її потреби), відповідачем не надано.
Крім того, матеріали справи доказів того, що відповідач приймає участь у вихованні дітей та надає матеріальну допомогу добровільно не містять.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини та дружини, суд виходить принципу рівності обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей, та з того, що відповідач є працездатною особою, будь-яких даних стосовно наявності інших утриманців або інших аліментних зобов`язань, а також захворювань чи потреби в лікуванні відповідачем до суду надано не було.
Таким чином, судом першої інстанції законно та обґрунтовано задоволенні позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судова колегія не вбачає підстав для скасування судового рішення.
Керуючись ст.ст.1,2, 12, 13, 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який дії в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року залишити без змін.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий                                                                       О.М. Хорошевський 
Судді:                                                                                  І.В. Бурлака
                                                                                          В.Б. Яцина 
Повний текст постанови складено 02 вересня 2020 року.