Дата документу 30.09.2020 Справа № 329/83/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 329/83/20 Головуючий у 1-й інстанції: Богослов А.В. 
 
провадження № 22-ц/807/2221/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 04 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ “Приватбанк” з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 08.06.2018, згідно якої отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Клієнт підтвердив свою згоду на те, що підписана
заява разом з  «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на веб-сайті АТ КБ «Приватбанк», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Позивач вказував, що свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі згідно з договором, але відповідач, в свою чергу, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто не виконав договірні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 10.12.2019 у нього утворилась заборгованість на суму 16 283,12 грн., яка складається з наступного: 11 453,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 840,41 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, 2 738,11 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 500,00 грн. – штраф (фіксована частина), 751,58 грн. – штраф (процентна складова).
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 16 283,12 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 04 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, що мають значення для вирішення справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такими підставами. 

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ “Приватбанк” з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 08.06.2018, згідно якої, як вказує банк у позовній заяві, приєднався до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.
Банк зазначав, що у такий спосіб клієнт підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з  Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку становлять між ним та позивачем договір про надання банківських послуг.

На підтвердження цьому позивачем надано до суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», до яких, як вказує банк, приєднався відповідач.

В позовній заяві банк зазначав, що надав клієнту ОСОБА_1 кредитні кошти на умовах, визначених у вказаних документах, які є складовими частинами кредитного договору, а відповідач, скориставшись цими коштами, не здійснював платежів на погашення кредиту та нарахованих відсотків, у зв`язку з чим станом 10.12.2019 у нього утворилась заборгованість на суму 16 283,12 грн., яка складається з наступного: 11 453,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 840,41 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, 2 738,11 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 500,00 грн. – штраф (фіксована частина), 751,58 грн. – штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача. 
Але суд визнав, що вказані документи не є складовими кредитного договору, оскільки не були підписані відповідачем, пославшись при цьому на правову позицію ВС, викладену у постанові від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17. 

Відмовляючи в задоволенні цього позову, суд першої інстанції вирішував його на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 599, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та виходив із того, що за наданими банком доказами не доведено відкриття відповідачу поточного рахунку на підставі заяви від 08.06.2018р., надання відповідачу кредитних коштів та їх отримання відповідачем.
Банк в апеляційній скарзі наголошує на помилковості таких висновків суду та їх невід-
повідності зібраним у справі доказам та правовим позиціям, висловленим Верховним Судом у аналогічних справах з Приватбанком. 

На обґрунтування апеляційної скарги додатково надано документ, який банк визнав як Довідку про умови кредитування, яка підписані відповідачем та яку банк просить прийняти і дослідити на стадії апеляційного провадження. 

Вбачається, що справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання.

Між тим, відповідно до положень ч. 10 статті 83 ЦПК України докази, не додані до позовної заяви чи відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням ЄСІТС або в судовому засіданні.

Судове засідання у цій справі не проводилось, а суд витребував в порядку ч. 7 статті 81 ЦПК України інші необхідні документи - виписку про рух коштів по рахунку, інших доказів не витребовував. 
За таких обставин, та, враховуючи, що цим доказом обґрунтовується апеляційна скарга в частині непогодження з рішенням суду щодо відсутності узгоджених умов договору між сторонами у справі, колегія вважає за необхідне прийняти долучений до апеляційної скарги документ, визначений банком як Довідка про умови кредитування.

З наданого документу фактично слідує, що це є Паспорт споживчого кредиту, у якому надається наступна інформація: 1. Інформація про контактні дані про кредитодавця; 2. Інформація та контактні дані кредитного посередника: 3. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; 4. Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; 5. Порядок повернення кредиту; 6. Додаткова інформація; 7. Інші важливі правові аспекти.

При цьому найменування розділу 3 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» свідчать про те, що споживачу пропонуються певні умови на його розсуд, які влаштовують його при подальшому укладенні договору.

На це вказує також зазначення у розділі 7 «Інші важливі правові аспекти» про таке: умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Зі свого боку, споживач підписав цей Паспорт споживчого кредитування, зокрема, із надрукованою вказівкою про те, що він підтверджує отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`янення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі і у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. 

З огляду на вказаний зміст Паспорту споживчого кредитування, колегія визнає, що цей документ не є кредитним договором із узгодженими умовами, а носить лише інформаційний
та ознайомлювальний характер, та передує укладенню договору між сторонами на прийнятних умовах. Такі дії банку цілком відповідають положенням ЗУ «Про захист прав споживачів» про ознайомлення споживача перед укладенням договору з умовами кредитування (реальна процентна ставка, подорожчання кредиту, сукупна вартість кредиту тощо), що є підготовкою до укладення договору, та не підміняє сам договір. 

На користь вказаному також свідчить запис у Паспорті споживчого кредитування, що викладена в ньому інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 23.06.2018р. 

Таким чином, погоджуючись з судом в тій частині, що Тарифи банку та Умови і правила надання банківських послуг не є складовими кредитного договору, колегія також і наданий на стадії апеляційного провадження Паспорт споживчого кредиту не відносить до складової частини кредитного договору, а тому і на його підстави не можна визначати заборгованість відповідача перед банком за відсотками, пенею та штрафами. 

Отже, в такому разі єдиним доказом договірних відносин є заява клієнта від 08.06.2018р., у якій сторони не визначала істотних умов кредитного договору. 

Разом з тим, колегія не погоджується с висновками суду про те, що банком не підтверджено надання кредитних коштів відповідачу та неотримання їх останнім.

Так, на запит суду банком була надана виписка про рух коштів за основним рахунком відповідача ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період з 08.06.2018р. по 10.12.2019р., з якої вбачається, що йому було встановлено кредитний ліміт на цей картковий рахунок: 08.06.2018р. – в сумі 400 грн., з 21.07.2018р. його збільшено до 1500 грн. ( а.с. 77-79), 

Іншої суми збільшення кредитного ліміту виписка про рух коштів, яка наразі є належним доказом у цій справі, не містить. З руху по вказаній картці № НОМЕР_1 вбачається, що станом на 31.07.2018р. у позичальника ОСОБА_1 залишалась заборгованість по тілу кредиту в сумі 1486,55 грн. ( а.с. 83-зворот). В подальшому заборгованість по тілу кредиту збільшувалась виключно за рахунок списання процентів, які не були узгоджені між сторонами у справі, та за рахунок нарахування пені, яка також не погоджувалась як істотна умова договору. А тому тіло кредиту не може бути збільшено на суми, нарахування та приєднання яких до тіла кредиту не погоджувалось з відповідачем як істотна умова договору. 
Також колегія не бере до уваги рух коштів по картці № НОМЕР_2 , яка була видана відповідачу 21.09.2017р., тобто не на підставі анкети-заяви від 08.06.2018р., яку банк саме і визнає як початок договірних відносин з відповідачем у цій справі.

Колегія наголошує на тому, що і строк повернення кредиту не було визначено, а тому згідно з положеннями ч. 2 статті 530 ЦК України виконання зобов`язання позичальника перед банком визначається моментом пред`явлення вимоги, тобто в даному випадку зверненням з цим позовом до суду.

З урахуванням зазначеного, колегія визнає обґрунтованими вимоги банку в частині заборгованості за тілом кредиту у сумі 1 486,55 грн.

Банк нарахував також з 01.10.2019р. по 01.12.2019р. проценти відповідно до ч. 2 статті 625 ЦПК України, але не за ставкою 3 % річних, яка встановлена законом, а за ставкою 86,4 %, яка зазначалась у Паспорті споживчого кредиту, а тому не може бути застосована як така, що не узгоджувалась кредитним договором, а лише визначена у інформаційному документі, який не підміняє сам кредитний договір, який в письмовій формі, крім заяви клієнта, не укладався.

Не можуть бути нараховані і 3 % річних на заборгованість за тілом кредиту відповідно до вимог ч. 2 статті 625 ЦК України, оскільки у вказаному банку періоді з 01.10.2019р. по 01.12.2019р. вимога позичальнику про повернення кредиту не пред`являлась, а такою вимогою слід вважати лише звернення до суду з цим позовом, а отже таке право у банку настало лише з 03.02.2020р. – моменту звернення з позовом до відповідача ОСОБА_1 .

Таким чином, в ході апеляційного перегляду справи колегія визнала апеляційну скаргу банку частково обґрунтованою, а саме, в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1486,55 грн., тому у відповідності до п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про їх часткове задоволення на вказану суму. В іншій частині рішення підлягає зміні щодо правового обґрунтування відмови в задоволенні позову, тобто не з підстав недоведеності банком самого факту відкриття рахунку відповідачу, надання йому кредиту та його отримання останнім, а з підстав недоведеності розміру заборгованості. 

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, колегія у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України вирішує питання про розподілу судових витрат.

Так, банком за подання позову майнового характеру з ціною на суму 16 283,12 грн. сплачено судовий збір у сумі 2102 грн., за подання апеляційної скарги – 3153 грн., а всього 5255 грн. Тому банку за рахунок відповідача належить до компенсації сума судового збору у розмірі: 5255 х 1486,55 : 16283,12 = 479,75 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у 
особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Заочне рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 04 травня 2020 року у цій справі скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та задовольнити частково ці позовні вимоги.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»(ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н, оформленим анкетою-заявою від 08.06.2018р., за тілом кредиту у розмірі 1486 (одної тисячі чотириста восьмидесяти шести) гривень 55 копійок.

В стягненні іншої частини заборгованості за тілом кредиту – відмовити.

Заочне рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 04 травня 2020 року змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні решти позовних вимог, відмовивши в позові щодо стягнення відсотків та штрафів з підстав, наведених у мотивувальній частині цієї постанови. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 479 (чотирьохсот семидесяти дев`яти) гривень 75 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 30 вересня 2020 року.
       
Головуючий:                                                                 

Судді: