Справа № 344/3087/14-ц 
Провадження № 22-ц/4808/799/20 
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Бойчука І.В.,
суддів                Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,
секретаря        Маслей А.М.,                
з участю сторін  ОСОБА_1 та його представника, ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 20 травня 2014 року під головуванням судді Бабій О.М. у м. Івано-Франківську
                                               в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 звернулася з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. 
Позовні вимоги мотивувала тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, однак на протязі останніх місяців сторони сімейних стосунків не підтримують. В шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони разом не проживають, дитина залишилася проживати з матір`ю. Відповідач на даний час працює, отримує заробітну плату, тому просила стягнути аліменти в свою користь на утримання сина в розмірі ј частини від усіх його доходів щомісячно, до досягення дитиною повноліття.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 травня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Зобов`язано стягувати із ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Стягнення аліментів розпочато з 05 березня 2014 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 243,60 грн судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції не були досліджені обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Посилання позивача на те, що сторони між собою не проживають та дитина залишилася проживати разом з матірю не відповідає дісності так як у матеріалах справи відсутні докази, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують та спільно не проживають та не підтверджено факту, що дитина проживає разом з позивачкою.
Апелянт заначає, що після постановлення рішення позивачка проживала з ним, про що свідчить народження у шлюбі другої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       У 2017 році ним було придбано квартиру у якій було зареєстровано позивачку та дітей.
       Враховуючи, що сторони разом проживали зі своїми дітьми, та це підтверджується довідкою №12 про місце проживання від 17.05.2020 року, яка видана головою правління ОСББ «Трояндове» та в якій зазначено, що вони проживають разом в період з липня 2017 року по лютий 2020 року.Апелянт вважає, що позивачка намагається стягнути заборгованість за період з 05.03.2014 року, коли було видано вконавчий лист на підставі прийнятого заочного рішення від 20.05.2014, не враховуючи того, що вони спільно проживали до 07.02.2020 року .
Апелянт вважає, що позивачка умисно приховала факт спільного проживання подружжя, щоб суд прийняв рішення про стягнення аліментів. Судом першої інтстанції не було встановлено з ким проживає дитина, та не встановлено факту проживання дитини з позивачкою, що призвело до порушення норм матеріальеого права.
Апелянт зсилається на те що він був позбавлений права брати участь у судовому засіданні, оскільки не був належно повідомлений про дату та час судового засідання.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/5 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття..
ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, доводи апелянта, щодо неповідомлення його про час та місце судового засідання про встановлення факту не проживання разом на той час та про суттєвість і необхідність дослідження факту проживання чи непроживання сторін разом при вирішенні спору про стягнення аліментів, ухвалою суду першої інстанції від 21.05.2020 якою ці обставини встановлені.
ОСОБА_2 вважає, що встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами та з власної волі не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні.
Просить залишити заочне рішення без змін, а апеляційну скаругу без задоволення.
Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції , провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника, ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15.03.2013, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.03.2013 року (а.с. 4).
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03 жовтня 2013 року (а.с. 3) ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_2 - матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Про способи виконання обовязку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорі не укладали.
Статтею 51 Конституції України гарантовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
За умовами, встановленими ч.1 ст. 3 Конвенції та ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів врахував, що відповідач є працездатною особою, отримує заробітну плату та може і зобов`язаний виконувати обов`язок по утриманню дитини і сплачувати аліменти у розмірі в розмірі ј частини від всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Зазначений розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Підстав для зменшення розміру аліментів до 1/5 частини апеляційний суд не вбачає.
Заперечення апелянта про не повідомлення його про розгляд справи у суді першої інстанції спростовуються матеріалами справи. Відповідач був належним чином повідомлений про виклик його в судове засідання на 20.05.2014 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки саме йому 18.04.2014 (а.с. 14).
Доводи відповідача про те, що на момент прийняття рішення судом першої інстанції вони проживали разом не впливають на суть та правильність судового рішення про стягнення з нього аліментів з урахуванням наведених позивачкою мотивів у позовній заяві. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
       п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 20 травня 2014 року залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 07 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.А. Девляшевський
                                                                               В.Д. Фединяк