ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року	Львів	Справа № 460/1928/19 пров. № А/857/2308/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Пліша М.А.,
з участю секретаря судового засідання                Максим Х.Б.,
представника позивачів                                         Шевчука І.С.,
представника відповідача                                      Бєляєва В.М.,
представника третьої особи                                   Плеханова Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року (прийняте у м. Рівне суддею Щербаковим В.В.) в адміністративній справі № 460/1928/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Луцький прикордонний загін Державної прикордонної служби України, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі - позивачі) звернулися до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просили:
- визнати протиправним і скасувати Рішення Адміністрації державної прикордонної служби України № 124 від 07.06.2019 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", членам сім`ї померлого ОСОБА_4 ;
- зобов`язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , членам сім`ї померлого молодшого інспектора прикордонної служби «Вичівка» Луцького прикордонного загону молодшого сержанта ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 та Порядку призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без з встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, із урахуванням пункту 5 цього Порядку; 
- стягнути з відповідача на користь позивачів по 50 000,00 грн кожному на відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано рішення Адміністрації державної прикордонної служби України № 124 від 07.06.2019.
Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України призначити та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу.
У задоволенні позовних вимог про стягнення з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь позивачів відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Стягнуои на користь позивачів за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Адміністрації Державної прикордонної служби України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн - кожному.

Представник позивачів до закінчення судових дебатів заявляв клопотання про понесення додаткових судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу і 12.12.2019 подав заяву про винесення додаткового судового рішення про присудження на користь позивачів додаткових судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката в розмірі 15 000,00 грн.

Додатковим рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року заяву представника позивачів про розподіл судових витрат в адміністративній справі задоволено.
Стягнуто з Адміністрації Державної прикордонної служби України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь позивачів понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 15 000 грн - по 5000 грн на користь кожного з позивачів.

Не погодившись з цим додатковим рішенням, його оскаржила Адміністрації Державної прикордонної служби України та подала апеляційну скаргу, в якій вказала, що додаткове рішення суду першої інстанції винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання розподілу судових витрат, що є підставою для його скасування. Тому просила скасувати додаткове рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не оцінив усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час витрачений на виконання відповідних робіт, позовну заяву та значення справи для сторін. Так внаслідок того, що у позивачів по справі тотожні вимоги та їх обгрунтування, то не потребувало тривалого вивчення адвокатом матеріалів справи, справа не потребувала значних затрат часу на її підготовку, підготовка цієї справи не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити; вказану позицію також підтримав представник третьої особи. Представник позивачів, вважаючи додаткове рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із пунктом третім частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частин першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як видно з матеріалів справи, позивачами за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, подано клопотання про присудження на їхню користь судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу. До клопотання долучено договір про надання правничої допомоги від 18.07.2019, за яким Замовники оплачують правові послуги Виконавця у розмірі 1500,00 грн за одну годину адвоката; акт приймання-передачі гаданих послуг від 05.12.2019; квитанції про оплату за надану професійної правничої допомоги; рахунки від 05.12.2019 за №№ 1, 2 та 3; банківську виписку за 10.12.2019.
На виконання умов Договору від 18.07.2019 Виконавець надав Замовнику наступні послуги: зустріч із Замовниками для обговорення суті спору та правової позиції - 1год.; опрацювання наданих замовником документів - 1год.; опрацювання законодавства - 1год.; підготовка та подання позовної заяви - 4год.; підготовка та подання відповіді на відзив проти позову -1год.; участь адвоката у судових засіданнях - 2год.
Наданими документами в повній мірі підтверджується факт надання адвокатом правничої допомоги позивачам і їх вартість на рівні 15 000 грн. Крім того, факт представництва адвокатом інтересів позивача у судових засіданнях підтверджується і протоколами судового засідання.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем подавалося заперечення на заяву про розподіл судових витрат, у якому він заперечував проти задоволення цієї заяви, проте воно було подано вже після прийняття додаткового рішення і судом під час вирішення питання розподілу витрат не враховувалося. Разом з тим, відповідачем клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу, не подавалось.

Крім того судом встановлено, що незважаючи на оскарження додаткового рішення, скаржником не подано жодних заперечень щодо визначеного судом розміру судових витрат та не спростовано співмірність цих витрат.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що судові витрати позивача на професійну правничу допомогу належно підтверджені документами, наявними в матеріалах справи. 
А їх розмір у сумі 15 000 грн є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а також співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення заяви.

Статтею 316 КАС України  передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, додаткове рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційних скарг зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.    

Керуючись ст.ст, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року в адміністративній справі № 460/1928/19 – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	М. А. Пліш  	
Постанова складена у повному обсязі 01 липня 2020 року.