Дата документу 20.08.2020 Справа № 331/2388/19

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 331/2388/19 Головуючий у 1-й інстанції: Скользнєва Н.Г.
Провадження №22-ц/807/1888/20                         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.        

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2020 року                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді - доповідача                         Подліянової Г.С.,
суддів:                                                  Кримської О.М.,
                                                                 Маловічко С.В., 
за участю секретаря   Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно - Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції Щетинкіної Анастасії Сергіївни, стягувач - ОСОБА_2 , боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,-
В С Т А Н О В И В:

 
В листопаді 2019 року ОСОБА_1  звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно - Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції Щетинкіної Анастасії Сергіївни, стягувач - ОСОБА_2 , боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Скаргу обґрунтовано тим, що постановою державного виконавця Щетинкіної А.С. від 22 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60378199 з виконання виконавчого листа № 331/2388/19 виданого 21 жовтня 2019 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 400 000,00 грн.

З публікації на сайті Судової влади України ОСОБА_1 дізнався про те, що 08 листопада 2019 року державний виконавець Щетинкіна А.С. звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

ОСОБА_1 є його братом, зареєстрованим місцем проживання якого є: АДРЕСА_1 , проте за вказаною адресою він фактично не проживає понад 10 років. Останній рік проживає у Польщі. На території Комунарського району м. Запоріжжя відсутнє будь-яке нерухоме майно, належне на праві власності боржнику, як і відсутнє будь-яке місце роботи ОСОБА_1 .        

 Вищевикладене, на думку заявника, свідчить про те, що дії державного виконавця Комунарського ВДВС у місті Запоріжжі Щетинкіної А.С. щодо відкриття вищевказаного виконавчого провадження є протиправними, відповідно до чого постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Із урахуванням зазначеного заявник просив суд:

Визнати дії і рішення стосовно відкритя виконавчого провадження державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Щетинкіною Анастасією Сергіївною протиправними і скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №60378199 з примусового виконання виконавчого листа №331/2388/19, виданого 21 жовтня 2019 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя. 

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким визнати дії і рішення стосовно відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Щетинкіною Анастасією Сергіївною протиправними і скасувати винесену постанову від 22 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №60378199, з примусового виконання виконавчого листа№331/2388/19, виданого 21 жовтня 2019 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не було взято до уваги те, що державним виконавцем не було перевірено інформацію щодо наявності майна у ОСОБА_1 в Комунарському районі, оскільки у виконавчому листі чітко вказано адресу боржника, а саме: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Олександрівського району, тобто відкриття виконавчого провадження відбулося з порушенням статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, зазначає, що ухвала Жовтневого районного суду у м. Запоріжжя базується на тезі, що заявник є братом боржника, а не стороною виконавчого провадження і тому не може оскаржувати рішення і дії державного виконавця та є неналежним заявником. Проте суд першої інстанції не взяв до уваги з цього приводу його письмові пояснення від 17 березня 2020 року, які були направленні на адресу суду рекомендованим листом та додатково електронною поштою.
Довіреністю від 23 травня 2019 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_1 бути його представниками з правом підпису в усіх державних, громадських та інших органах державної виконавчої служби та місцевого самоврядування, в тому числі в структурних підрозділах та відділах державної виконавчої служби при вирішенні будь-яких питань, що стосується його майнових прав та інтересів як власника належної йому частки квартири АДРЕСА_2 . 

Заслухавши суддю - доповідача, учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України до суду не надходив.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 447 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» виходив з того, що у виконавчому провадженні № 60378199 з виконання виконавчого листа № 331/2388/19 виданого Жовтневим районним судом 21 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 400000.00 грн боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_2 . Узв`язку з тим, що зі скаргою звернувся брат боржника - ОСОБА_1 , він є неналежним заявником та його твердження про те, що він має право на оскарження дій, бездіяльності та рішень державного виконавця у вищезазначеному виконавчому провадженні з посиланнями на статтю 74 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковими.

З таким висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону і фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 17 вересня 2019 року задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 15 січня 2018 року в розмірі 400 000,00 грн., судовий збір в розмірі 4 000,00 грн.

На виконання вищевказаного заочного рішення, 21 жовтня 2019 року Жовтневим районним судом було видано виконавчий лист. (т.1 а.с. 72).

З матеріалів виконавчого провадження № 60378199 вбачається, що 22 жовтня 2019 року на адресу Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області надійшла заява стягувача ОСОБА_2 про прийняття до виконання виконавчого листа №331/2388/19 виданого Жовтневим районним судом 21 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 400 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 4 000,00 грн. ( т.1 а.с.71).

       Постановою державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Щетинкіною А.С. від 22 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60378199 з виконання вищевказаного виконавчого листа. ( т.1 а.с.73).

Державним виконавцем Щетинкіною А.С. 22 жовтня 2019 року за № 40757 10-16.3-34 за адресами зазначеними у виконавчому документі боржника ОСОБА_1 та стягувача ОСОБА_2 направлена для відома та виконання постанова про відкриття виконавчого провадження від 22 жовтня 2019 року, як передбачено ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».. (т.1 а.с.74-75).

Відповідно до відповіді на запит, наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 24 жовтня 2019 року за №01-71/17263, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 05 лютого 2003 року. (т.1 а.с. 90).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 належить ј частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (т. 1 а.с. 76).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 28 лютого 2002 року №88, квартира, яка знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності громадянам: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 .(т.1 а.с. 108). Вказане також підтверджується технічним паспортом. (т.1 а.с. 109).

Відповідно до Постанови про доручення проведення виконавчих дій від 30 жовтня 2019 року, державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Щетинкіною А.С. доручено Олександрівському відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перевірити майновий стан боржника за місцем реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , за результатами скласти акт державного виконавця, а в разі виявлення майна боржника скласти постанову про опис та арешт майна боржника. (т.1 а.с.101-102).

Згідно акта державного виконавця від 31 жовтня 2019 року, складеного державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Кисліценою Ю.Д. на виконання доручення Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, встановлено, що державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , однак двері ніхто не відчинив. (т.1 а.с. 115).
Згідно постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06 листопада 2019 року, складеного державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Кисліценою Ю.Д. на виконання доручення Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , а саме на квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . (т.1 а.с. 113-114).

Олександрівським відділом державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 06 листопада 2019 року за №25216/6 на адресу Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області направлено акт державного виконавця від 31 жовтня 2019 року та постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06 листопада 2019 року. (т.1 а.с. 112).

Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із засад судочинства.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до положень статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами (стаття 17 вказаного Закону).

Частиною першою статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. 

Відповідно до положень  ч.5 ст. 24  Закону України "Про виконавче провадження", у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

       Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.   

      Не погоджуючись із рішенням державного виконавця Щетинкіної А.С. про відкриття виконавчого провадження та постановою про відкриття виконавчого провадження від 22 жовтня 2019 року, зі скаргою в порядку статті 447 ЦПК України до суду звернувся брат боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_1 .

       Водночас, відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

       Згідно статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий лист. Боржником є визначена виконавчим документом фізична абр юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

       До учасників виконавчого провадження, які мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать також представники сторін за законом чи договором, які діють від їх імені ( пункт 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах).

       В даному конкретному випадку за виконавчим документом стягувачем є ОСОБА_2 , а боржником - ОСОБА_1 . Отже, саме вказані особи в сенсі положень статті 447 ЦПК України мають право на звернення із скаргою до суду, розглядаючи яку суд здійснює контроль за виконанням судових рішень за правилами Розділу VІІ Глави 3 ЦПК України.

Слід зазначити, що заявник не є представником боржника ОСОБА_1 у вищевказаному виконавчому провадженні ні за законом ні за договором, оскільки не діяв від його імені.

       Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що заявник - ОСОБА_1 , який є братом боржника за виконавчим провадженням № 60378199 - ОСОБА_1 , є неналежним заявником.

       При цьому, заявник, звертаючись до суду з цією скаргою, посилається на положення статті 74 Закону України « Про виконавче провадження», якою передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

       Заявник вважає, що його може бути віднесено до інших учасників та осіб, які мають право на оскарження, в даному випадку дій та рішень державного виконавця в рамках вищезазначеного виконавчого провадження з тих підстав, що він, в тому числі наряду з боржником є співвласником квартири АДРЕСА_2 .

       Наразі, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді знаходиться подання державного виконавця Щетинкіної А.С. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. В якості заінтересованих осіб по цій справі залучено всіх співвласників вказаної квартири, в тому числі і заявника по цій справі - ОСОБА_1 ( а.с.137).

        Отже, заявник відносить себе до інших осіб та учасників виконавчого провадження.

       Згідно частини першої статті 14 Закону України « Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтеліктуальної власності яких порушені , - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

        Виходячи із змісту частини другої вказаної статті Закону, до інших осіб законодавцем віднесено осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій - понятих, працівників поліції, представників органів опіки та піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

 Виходячи з наведених норм Закону України « Про виконавче провадження», заявник не відноситься а ні до учасників виконавчого провадження, а ні до інших осіб в сенсі положень статті 14 Закону України « Про виконавче провадження», а отже суд першої інстианції прийшов до вірного висновку, що твердження заявника про те, що він має право на оскарження дій, бездіяльності та рішень державного виконавця з посиланнями на статтю 74 цього Закону, є помилковими.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 видав довіреність від 23 травня 2019 року, якою останній уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_1 бути його представниками з правом підпису в усіх державних, громадських, господарських та інших органах державної виконавчої влади та місцевого самоврядування, в тому числі в структурних підрозділах та відділах державної виконавчої служби (приватних виконавців) при вирішенні будь-яких питань, що стосуються його майнових прав та інтересів, як власника належної йому частки квартири АДРЕСА_2 , тому ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою на дії державного виконавця, в межах повноважень, наданих йому Законом України «Про виконавче провадження», спростовується матеріалами справи. 

Як вбачається зі змісту скарги на дії та рішення державного виконавця, вона подана саме від імені ОСОБА_1 , а не від імені представника боржника ОСОБА_1 . Підписана скарга також ОСОБА_1 , а не як представником боржника (т.1 а.с. 9). 

Довіреність від 23 травня 2019 року на представлення інтересів боржника ОСОБА_1 , на яку він посилається в апеляційнй скарзі до скарги не додано.

Як вбачається з матеріалів справи на адресу суду першої інстанції копія довіреності від 23 травня 2019 року надійшла 20 березня 2020 року (тобто, вже після розгляду судом першої інстанції скарги на дії та рішення державного виконавця) (т1 а.с. 204-214).

Крім того, в судових засіданнях, в тому й числі, в судовому засіданні 19 березня 2020 року брав участь предстаник заявника ОСОБА_5 , який не заявляв клопотання про залучення до матеріалів справи довіреності від 23 травня 2019 року, про що свідчить протокол судового засідання та запис фіксації судового засідання від 19 березня 2020 року ( т. 1 а.с. 200-202).

Отже, зі змісту скарги вбачається  та правильно встановлено судом першої інстанції, що рішенням діями державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 60378199 з примусового виконання виконавчого листа № 331/2388/19, виданого 21 жовтня 2019 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя під час виконання судового рішення про стягнення  з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  заборгованості у розмірі 400 000.00 грн та судового збору у розмірі 4000 грн жодним чином  не порушено права  та законні інтереси заявника брата боржника -  ОСОБА_1 ,  а тому суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку відмовивши в задоволенні скарги  ОСОБА_1 . 

З огляду на зазначене розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростував.

Отже, оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд судове рішення не змінює та не ухвалює нове, тому підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382,383,384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення. 

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2020 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 25 серпня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С.                        Кримська О.М.             Маловічко С.В.