ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року	Львів	Справа № 460/2521/19 пров. № А/857/1056/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача  Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І.
секретаря судового засідання Хітрень О.Ю., 
представник позивача: не з`явився 
представник відповідача: не з`явився 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Махаринець Д.Є.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Рівно 28 листопада 2019 року, повне судове рішення складено 03 грудня 2019 року, у справі № 460/2521/19 за позовом ОСОБА_1 До Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення,-
                                                           В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі -позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області, в якому, просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 31.08.2016 у справі №817/762/16 в частині поновлення її на посаді головного державного інспектора Березнівського відділення Костопільської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Рівненській області, в період з 01.02.2019 по 20.09.2019 у розмірі 94 678,14 грн..
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою суду від 31.08.2016 у справі №817/762/16 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Костопільської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області №22-о від 22.04.2016. Поновлено позивача на посаді головного державного інспектора Березнівського відділення Костопільської ОДПІ Головного управління ДФС України у Рівненській області з 25.04.2016. Стягнуто з Рівненської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.04.2016 по 31.08.2016 в розмірі 15016,46 грн.. Проте, вказане рішення в частині поновлення ОСОБА_2 залишилось не виконаним з 25.04.2016 по час звернення до суду з даним позовом. Враховуючи положення ст.236 КЗпП України, просить стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.02.2019 по 20.09.2019 у розмірі 97678,14 грн.. 

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ) до  Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023, код ЄДРПОУ 39394217) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління ДФС у Рівненській області середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 31.08.2016 у справі №817/762/16 в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного державного інспектора Березнівського відділення Костопільської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області, в період з 01.02.2019 по 13.05.2019 включно, у розмірі 19 272,56 (дев`ятнадцять тисяч двісті сімдесят дві гривні) грн. 56 коп. (сума без сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати даної суми працівнику).

З висновками суду першої інстанції не погодився апелянт – ОСОБА_2 , про що вказується у поданій апеляційній скарзі. Зокрема, апелянт вважає, що наказ від 14.05.2019 №84-р «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_2 » не є доказом поновлення позивача на раніше займаній посаді, оскільки Костопільська об`єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС України у Рівненській області припинила свою діяльність, згідно відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних щодо стягнення середнього  заробітку за час затримки виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду  від 31.08.2016 у справі №817/762/16  в повному обсязі, а саме за період з 01.02.2019 по 20.09.2019.

До суду апеляційної інстанції направлено відзив від Головного управління ДФС у Рівненській області від 10.02.2020 року у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.    

В призначені судові засідання 25.05.2020, 22.06.2020 та 06.07.2020 сторони явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи. 

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції отримав повідомлення від апелянта щодо можливості проведення судового засідання без участі апелянта. 

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає. 

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами, що наказом Костопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області №22-о від 22.04.2016, ОСОБА_2 звільнено з посади головного державного інспектора Березнівського відділення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату).
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 31.08.2016 у справі №817/762/16 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Костопільської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області №22-о від 22.04.2016. Поновлено  на посаді головного державного інспектора Березнівського відділення Костопільської ОДПІ Головного управління ДФС України у Рівненській області з 25.04.2016. Стягнуто з Рівненської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області  на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу  за період з 25.04.2016 по 31.08.2016 в розмірі 15016,46 грн. (сума без сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати даної суми працівнику) .
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2017 апеляційну скаргу Рівненської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області задоволено частково, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 31.08.2016 скасовано в частині стягнення з Рівненської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області на користь ОСОБА_2   моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та ухвалено у вказаній частині нове рішення про відмову в позові. В решті постанову залишено без змін. Вказана постанова набрала законної сили .
Висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду  від 31.08.2016 у справі №817/762/16 обґрунтовані тим, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. 

Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідачем долучено копію наказу від 14.05.2019 №84-о Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_2 , яким скасовано наказ Костопільської об`єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Рівненській області від 22.04.2016 №22-о та поновлено ОСОБА_2 на посаді головного державного інспектора Березнівського відділення Костопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області з 25.04.2016.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідачем видано наказ про поновлення позивачки на роботі 14.05.2019, то відповідно до норм ст. 236 КЗпП України позивач має право на виплату їй середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення її на посаді до 14.05.2019.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України становлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.
До матеріалів справи долучено копію наказу від 14.05.2019 №84-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_3 », яким скасовано наказ Костопільської об`єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Рівненській області від 22.04.2016 №22-о та поновлено ОСОБА_2 на посаді головного державного інспектора Березнівського відділення Костопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області з 25.04.2016.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачем видано наказ про поновлення позивачки на роботі 14.05.2019, то відповідно до норм ст. 236 КЗпП України виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду  від 31.08.2016 у справі №817/762/16 слід здійснити до 14.05.2019.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 т. 243, статтями 241, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі № 460/2521/19 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 14 липня 2020 року.