ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6819/20 Справа № 179/2006/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Мамедової О.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Першотравенської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права користування земельною ділянкою за набувальною давністю,–

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що неподалік від неї, по АДРЕСА_1 проживала її троюрідна тітка ОСОБА_2 . Вона мала присадибну земельну ділянку площею 0,50 га. Тітка змінила місце проживання, а навесні 1999 р. передала їй в користування вказану земельну ділянку, якою позивач безперервно користувалася по жовтень 2017 р., обробляла її, вирощувала городину для власних потреб. Тітка померла у 2015 р., однак вона і після її смерті безперешкодно продовжувала користуватися земельною ділянкою. Восени 2017 р. звернулася до сільської ради з приводу визнання за нею права власності на присадибну земельну ділянку, але їй було відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду теж було відмовлено у задоволенні зазначених вимог, скасовано рішення суду першої інстанції. 15 лютого 2019 р. звернулася до відповідача з письмовою заявою про передачу їй в користування за набувальною давністю земельної ділянки площею 0,50 га, розташованої в АДРЕСА_1 . Рішенням сесії Першотравенської сільської ради від 13 червня 2019 р. їй відмовлено в додатковому відведенні в користування земельної ділянки. Вважає, що її право порушено, тому звернулася до суду з даним позовом та просила визнати права користування земельною ділянкою за набувальною давністю.
Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В своїй апеляційній скарзі  ОСОБА_1   посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористались.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2019 р. рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2018 р. про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю скасовано. 
На звернення від 24 січня 2018 р. щодо надання витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, загальною площею 0,50 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 на території Першотравенської сільської ради, відділ у Магдалинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області інформує, що неможливо надати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку вказаної земельної ділянки, в зв`язку з відсутністю на неї правовстановлюючих документів. Додатково повідомляється, що вартість 1 кв.м. на вище вказану земельну ділянку з урахуванням коефіцієнта 6,0714 станом на 01.01.2018 р., становить 58,23 грн. Вих. № 124/0/198-18 від 31.01.2018 р. 
У своїй письмовій заяві від 15 лютого 2019 р. до сесії Першотравенської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області позивач ОСОБА_1 прохає винести рішення про передачу їй в користування земельної ділянки площею 0,50 га, розташованої в АДРЕСА_1 , за набувальною давністю. 
Рішенням 34 сесії VII скликання Першотравенської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області «Про відмову у додатковому відведенні в користування земельної ділянки, наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки безоплатно для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 », розглянувши заяву ОСОБА_1 про передачу в користування земельної ділянки площею 0,50 га, розташованої в АДРЕСА_1 за набувальною давністю, керуючись ст. ст. 12, 22, 33, 81, 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, Законами України «Про землеустрій», «Про державний земельний кадастр» та «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи висновки постійної комісії сільської ради з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища, сесія ради вирішила відмовити ОСОБА_1 в додатковому відведенні в користування земельної ділянки та наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої в АДРЕСА_1 . Орієнтовний розмір земельної ділянки 0,5000 га, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства. ОСОБА_1 вже використане право на безоплатну передачу їй земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, адже вже є в наявності у приватній власності земельні ділянки загальною площею 2,0 га для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби. 
Судом встановлено, що позивач скористалась своїм правом на передачу земельної ділянки у власність, та володіє на праві приватної власності земельними ділянками: кадастровий номер 1222385800:02:001:0033, цільове призначення 1.2 (для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби), площею 0,2175 га, місце розташування АДРЕСА_1 ; та кадастровий номер 1222385800:02:001:0035, цільове призначення 1.2 (для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби), площею 1,7825 га, місце розташування АДРЕСА_1 . (а. с. 33, 34). Хоча сама позивач до суду документів, які б підтверджували це, не надала. Вказані докази надані відповідачем на підтвердження причин, по яким прохає відмовити у задоволенні позову.
Рішенням 31 сесії VII скликання Першотравенської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області № 349-31/VII від 12 лютого 2019 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 » затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства в кількості 0,3863 га за адресою: АДРЕСА_1 , на території Першотравенської сільської ради. Передати земельну ділянку у приватну власність гр. ОСОБА_3 площею 0,3863 га, кадастровий номер – 1222385800:02:001:0540, в т. ч. для ведення особистого селянського господарства – 0,3863 га за адресою: АДРЕСА_1 . Землевласникові використовувати землю за цільовим призначенням, суворо дотримуватись вимог Земельного Кодексу України. 
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником земельної ділянки площею 0,3863 га, кадастровий номер 1222385800:02:001:0540, є ОСОБА_3 , підстава виникнення права власності – рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 349-31/VII, виданий 12.02.2019 р., видавник Першотравенська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області. 
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 вже використане право на безоплатну передачу їй земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, оскільки в неї вже є в наявності у приватній власності земельні ділянки загальною площею 2,0 га для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби. Суд вказав, що зазначені обставини виключають можливість застосування інституту набувальної давності для передачі земельної ділянки у власність або користування позивачу.
В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що наявність у неї у власності 2 га землі для ведення особистого селянського господарства не є підставою для відмови передачі позивачу іншої земельної ділянки у користування, а ЗК України будь-яких обмежень з цього приводу не передбачає.
Однак, колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 119 Земельного Кодексу України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених ЗК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 121 ЗК України «Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам», громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства – не більше 2,0 гектара. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому ЗК України.
Спірна земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно цільового призначення відноситься до землі населених пунктів для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, згідно інформації з ДЗК п. 1.2 Українського класифікатора цільового використання землі. 
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України по справі № 742/2916/15-ц від 11.04.2018 р., зазначено, що аналіз статті 119 ЗК України дає підстави для висновку, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у частині першій цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК України). Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів. Тобто, при бажанні набути право власності на земельну ділянку, яка перебуває у комунальній чи державній власності не має значення, що особа відкрито та добросовісно нею користувалася 15 і більше років.
Так чи інакше, особі слід в загальному порядку звертатися до органу місцевого самоврядування чи органу державної влади та за встановленою законодавством процедурою набувати право власності на земельну ділянку в межах норм безоплатної передачі земельної ділянки, визначених ст. 121 ЗК України. При цьому компетентний орган може відмовити у набутті права заявнику із підстав, передбачених ЗК України, незважаючи на відкрите та добросовісне користування земельною ділянкою понад 15 років. 
Як встановлено судом першої інстанції, Рішенням 34 сесії VII скликання Першотравенської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області Дугенець Н.Ф. було відмовлено у додатковому відведенні в користування земельної ділянки, наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки безоплатно для ведення особистого селянського господарства, розташованої в АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим що ОСОБА_1 вже використане право на безоплатну передачу їй земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, адже вже є в наявності у приватній власності земельні ділянки загальною площею 2,0 га для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби. 
Крім того, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником земельної ділянки площею 0,3863 га, кадастровий номер 1222385800:02:001:0540, є ОСОБА_3 , підстава виникнення права власності – рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 349-31/VII, виданий 12.02.2019 р., видавник Першотравенська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права користування земельною ділянкою за набувальною давністю.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 27.02.2018 року по справі № 545/808/17, як на підставу задоволення позову, є власним тлумаченням позивачем, а тому не може бути підставою для скасування законного рішення суду. 
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2020року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко

                                                                        О.В. Лаченкова