ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 р.	Справа № 520/10430/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення (додаткове) Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В.,  м. Харків, повний текст складено 16.12.19 року по справі № 520/10430/19
          за позовом       Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
          до       Державної фіскальної служби України ,       Головне управління ДФС у Харківській області               
          про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, Державної фіскальної служби України, в якому просив: визнати протиправними та скасувати рішення комісії Головного управління ДФС у Харківської області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, від 12.08.2019 №1250682/1984210937 про відмову у реєстрації податкової накладної №9 від 19.06.2019; зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №9 від 19.06.2019, складену ФОП ОСОБА_1 , за датою подання до реєстру.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасувати рішення комісії Головного управління ДФС у Харківської області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, від 12.08.2019 №1250682/1984210937 про відмову у реєстрації податкової накладної №9 від 19.06.2019 ФОП ОСОБА_1 . Зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №9 від 19.06.2019, складену ФОП ОСОБА_1 , за датою подання до реєстру. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області на користь  позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,0 грн.  Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України на користь  позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,0 грн.
Представник позивача - адвокат Орлов Олександр Олександрович, звернувся до суду першої інстанції із заявою  про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Харківській області витрат на професійну правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 5000 грн. 00 коп.
Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року заяву задоволено частково. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України витрати на професійну правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 1500,0 грн. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області витрати на професійну правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 1500,0 грн.
Не погодившись із судовим рішенням, Головним управлінням ДФС у Харківській області подано апеляційну скаргу. Вказує, що задовольняючи частково клопотання представника позивача, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність правових підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки заява є необґрунтованою та непідтвердженою. Просить скасувати додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви.
Позивач відхиляє вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року без змін.
Сторони по справі в розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи частково клопотання представника позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу позовної заяви, принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката обсягу фактично наданих послуг, закріпленому ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, складають 3000 грн. Вказані кошти підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України у  розмірі 1500,0 грн. та за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області у розмірі 1500,0 грн.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
За приписами п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
При цьому частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 року по справі №823/2638/18.
Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
При цьому, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Під час розгляду справи встановлено, що 19.09.2019 року між ФОП ОСОБА_1  та адвокатом Орловим О.О. укладено Договір №36/С про надання правової допомоги.
На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір №36/с про надання правничої допомоги від 19.09.2019 р., додаток №1, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреності, розписка про отримання гонорару адвокатом, акт виконаних робіт від 10.12.2019 р.
Зі змісту акту виконаних робіт від 10.12.2019 р. вбачається, що адвокат Орлов О.О. надав позивачу правничу допомогу у Харківському окружному адміністративному суді щодо оскарження рішення комісії Головного управління ДФС у Харківської області від 12.08.2019 №1250682/1984210937 про відмову у реєстрації податкової накладної №9 від 19.06.2019, складеної ФОП ОСОБА_1 в адміністративній справі №520/10430/19, а саме: вивчив документи стосовно предмета позову; склав та подав позовну заяву у справі №520/10430/19 з відповідними доказами; склав та подав заяву від 20.10.2019 про усунення недоліків; склав та подав заяву від 14.11.2019 в порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, враховуючи наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, виходячи з принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката обсягу фактично наданих послуг, колегія суддів вважає обґрунтований висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для розподілу між сторонами судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1500,0 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Доводи скаржника щодо відсутності правових підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. через їх не підтвердження, колегія суддів відхиляє з вищезазначених підстав.
Також, оскільки додаткове рішення суду в іншій частині жодною із сторін не оскаржується, то згідно положень ст. 308 КАС України не підлягає апеляційному перегляду.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року по справі № 520/10430/19  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		З.Г. Подобайло	
Судді	   	А.М. Григоров    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  27.07.2020 року