ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" липня 2020 р.           Справа№ 910/17982/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кравчука Г.А.
суддів:            Коробенка Г.П. 
          Козир Т.П. 
 
при секретарі судового засідання: Вороніній О.С.
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився 
від відповідача: Компанець Н.М. довіреність від 19.04.2020 б/н.
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва", м. Київ
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 
у справі №910/17982/19 (суддя Босий В.П.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-технічне підприємство "Трансінвест", м. Київ
до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ
про стягнення 239 017,73 грн.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
17.12.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-технічне підприємство "Трансінвест" (далі - ТОВ "Науково-технічне підприємство "Трансінвест", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська Залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця", відповідач) про стягнення 239 017,73 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасною оплатою поставленого на підставі договору поставки №ЦЗВ-03-09818-01 від 20.12.2018 товару, у зв`язку з чим позивач заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 203 536,94 грн. та 3% річних у розмірі 35 480,79 грн.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/17982/19 позов задоволено частково.
Стягнуто з АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "Науково-технічне підприємство "Трансінвест" пеню у розмірі 202 925, 51 грн., 3% річних у розмірі 35 372, 89 грн., судовий збір у розмірі 3 574,48 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 19 939,81 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.  
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування підстав, викладених в апеляційній скарзі, відповідач зазначає про існування виключних обставин, передбачених ст. 551 ЦК України, що зумовлюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій, зокрема, протягом останнього часу на підприємстві склалася складна ситуація у зв`язку недофінансуванням. Разом з цим, відповідач зазначає, що судом першої інстанції не враховано при винесенні оскаржуваного рішення, що сума основної заборгованості була погашена в повному обсязі та позивачем не надано до матеріалів справи жодних доказів спричинення йому матеріальної шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань по оплаті. 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/17982/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Смірнової Л.Г., суддів Поляк О.І. та Кропивної Л.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/17982/19, розгляд справи призначено на 18 травня 2020 на 15:20.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 09.04.2020 суддю Північного апеляційного господарського суду ОСОБА_1 звільнено у відставку.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2020, справу №910/17982/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Коробенка Г.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 новоутвореною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" та призначено її до розгляду на 09.07.2020.
Позиції учасників справи.
14.05.2020 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Разом з апеляційною скаргою представником позивача подано заяву про розподіл судових у справі №910/17982/19, якою останній просить апеляційний господарський суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Явка представників сторін.
Представник відповідача у судовому засіданні 09.07.2020 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив апеляційний господарський суд задовольнити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати, відмовити в задоволені клопотання представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. 
У судове засіданні 09.07.2020 представник позивача не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомив.
Враховуючи, що явка представника позивача в судове засідання апеляційним господарським судом обов`язковою не визнавалася, неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивача.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
20.12.2018 між філією "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" (замовник) та ТОВ "Науково-технічне підприємство "Трансінвест" (постачальник) був укладений договір поставки №ЦЗВ-03-09818-01 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому Договорі.
Відповідно до п. 4.1. Договору ціна визначається даним договором і приймається сторонами: в національній валюті України - гривні, на умовах СРТ (перевезення оплачено до) пункт призначення: відділ матеріальних ресурсів м. Фастів філії "ЦЗВ" АТ "Укразалізниця" Київська область, м. Фастів, вул. Шевченка, 48. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації до даного Договору, ціна продукції, узгоджена  у Специфікації до даного Договору, включає: вартість продукції, тари, всі податки і збори, передбачені чинним законодавством, транспортні витрати постачальника згідно п. 5.1. Договору.
Загальна сума даного договору на момент його підписання складає - 3 374 272,00 грн., крім того ПДВ 20% - 674 854,40 грн., що разом становить - 4 049 126, 40 грн. (п. 4.3. Договору).
Згідно з п. 6.1 Договору оплата за кожну партію поставленої продукції по даному договору проводиться замовником протяг 10-ти (десяти) банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимого чинного законодавства України та у відповідності з рахунком-фактурою на поставлену партію продукції, обумовлену згідно п. 5.2 Договору при наявності документів, зазначених у п. 7.1 цього договору.
В разі несвоєчасної оплати за поставлену продукцію, замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченої продукції за кожен день прострочення. При розрахунку пені постачальник враховує умови п. 6.5. даного Договору, якщо випадки несвоєчасного постачання продукції мали місце (п. 10.6. Договору). 
Термін дії даного Договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2018. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов`язань та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника, - до повного виконання (п. 13.7. Договору)
На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 4 438 418,40 грн., що підтверджується видатковими накладними №93 від 23.04.2019, №120 від 04.06.2019 та №146 від 03.07.2019.
На вказану суму поставленого товару 06.05.2019, 14.06.2019 та 08.07.2019 позивачем зареєстровані податкові накладні №16 від 23.04.2019, №3 від 04.06.2019 та №1 від 03.07.2019 відповідно, копії яких наявні в матеріалах справи.
Відповідачем повністю оплачено поставлений позивачем товар на 4 438 418,40 грн., а саме: 1 719 203,00 грн. - 21.08.2019, 1 719 203,00 грн. - 05.09.2019, 562 624,80 грн. - 30.09.2019 та 437 589,60 грн. - 17.10.2019, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.
Спір у справі виник у зв`язку з несвоєчасним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати поставленого на підставі Договору товару, у зв`язку з чим позивач заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 203           536,94 грн. та 3% річних у розмірі 35           480,79 грн.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 ЦК України та п. 6.1 Договору відповідач мав оплатити поставлений на підставі Договору товар у такі строки: 
- за видатковою накладною №93 від 23.04.2019 до 20.05.2019;
- за видатковою накладною №120 від 04.06.2019 до 22.07.2019.
Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що відповідач здійснив оплати 21.08.2019, 05.09.2019, 30.09.2019 та 17.10.2019, чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.
Матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 4 438 418,40 грн. за поставку товару на підставі Договору.
Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання у розумінні ст. 610 ЦК України та, відповідно, наявні підстави для застосування встановленої законом відповідальності.
Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 10.6 Договору передбачено, що в разі несвоєчасної оплати за поставлену продукцію, замовник сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченої продукції за кожен день прострочення. При розрахунку пені постачальник враховує умови п. 6.5 даного договору, якщо випадки несвоєчасного постачання продукції мали місце.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок здійснений позивачем, колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що позивачем невірно визначено період прострочення виконання грошового зобов`язання за видатковою накладною №146 від 03.07.2019, що призвело до необґрунтованого збільшення розміру пені та 3% річних.
Оскільки податкова накладна №1 від 03.07.2019 за видатковою накладною №146 від 03.07.2019 була зареєстрована 08.07.2019, то оплата за нею мала відбутись до 22.07.2019, а відтак прострочення виконання грошового зобов`язання починається з 23.07.2019, а не з 20.07.2019, як зазначає позивач.
Таким чином, здійснивши власний розрахунок, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача пені у розмірі 202 925,51 грн. та 3% річних у розмірі 35 372,89 грн.
Щодо твердження апелянта про наявність виключних обставин у даній справі для зменшення розміру неустойки, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.
Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст. 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013).
Таким чином, аналіз приписів ст.ст. 551 ЦК України та 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 18.06.2019 у справі №914/891/16).
Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Тобто, в контексті зазначеного, наявність обставин для зменшення штрафних санкцій повинна бути доведена належними та допустимими доказами саме відповідачем.
Проте, відповідачем не доведено суду таких обставин як, наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, винятковість випадку, з урахуванням інтересів обох сторін, не наведено причин неналежного виконання зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення.
Тобто, з наведеного вбачається, що у суду відсутні підстави вважати наявними та належним чином доведеними обставини, які є достатніми для зменшення розміру неустойки у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.
Виходячи з викладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга  задоволенню.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне  застосування норм матеріального права.
Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на викладене, фактичні обставини у справі, встановлені судом першої інстанції під час її вирішення, підтверджують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ТОВ "Науково-технічне підприємство "Трансінвест". При цьому, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, а також докази, які були достатніми для прийняття законного рішення, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, та правомірно частково задовольнив позовні вимоги ТОВ "Науково-технічне підприємство "Трансінвест".
Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/17982/19 є таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстави для його скасування відсутні.
Судові витрати.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (апелянта). 
Щодо поданої позивачем в суді апеляційної інстанції заяви про розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в апеляційній інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке. 
В підтвердження понесення стороною судових витрат позивачем надано копію договору № 01-39270330-19 від 05.08.2019; копію додатку № 3/1 від 13.04.2020 до договору про надання правової допомоги № 01-39270330-19 від 05.08.2019, копію акту про надання правової допомоги № 047 від 14.04.2020, копію платіжного доручення № 16046055 від 14.04.2020 на суму 5000,00 грн.
Згідно додатку № 3/1 до договору, укладеного між Адвокатським бюро "Андрія Зарицького" та позивачем, розмір гонорару та об`єм послуг за виконання доручення клієнта становить:
1) 1000 грн - за правову допомогу із здійснення аналізу апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця", поданої у справі № 910/17982/19;
2) 4000 грн - підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця", що подана у справі № 910/17982/19;
3) надання іншої правової допомоги, необхідної для належного виконання зобов`язань за договором враховується з погодинної вартості послуг адвоката Адвокатського бюро та становить 1600 грн за 1 робочу годину адвоката.
У відповідності до акту надання правової допомоги № 047 від 14.04.2020 виконавцем було надано правову допомогу із здійснення аналізу апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця", поданої у справі № 910/17982/19 в сумі 1000 грн.; а також здійснено підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця", поданої у справі № 910/17982/19 в сумі 4000 грн. Всього на загальну суму 5000 грн. Вказаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками.
Згідно платіжного доручення № 16046055 від 14.04.2020 позивачем на рахунок Адвокатського бюро перераховано 5000 грн. в якості оплати вартості наданої правової допомоги за договором № 01-39270330-19 від 05.08.2019.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду, на підставі перевірки відповідності заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг згідно акту від 14.04.2020 № 047, а також з огляду на їх співрозмірність з розумною необхідністю витрат для цієї справи, дійшла висновку, що заява представника позивача про розподіл судових витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, в сумі 5000,00 грн. та покладання їх на відповідача підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/17982/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/17982/19 залишити без змін.
3. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-технічне підприємство "Трансінвест" судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.
4. Доручити місцевому господарському суду видати наказ із зазначенням необхідних реквізитів.
5. Матеріали справи №910/17982/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 15.07.2020. 

Головуючий суддя                                                            Г.А. Кравчук 

Судді                                                                                Г.П. Коробенко

                                                                                Т.П. Козир