ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 р. 	Справа № 520/5209/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Григорова А.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2020, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 28.05.20 по справі № 520/5209/2020 за позовом              ОСОБА_1 до             Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                     
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають: у зменшенні розміру пенсії з надбавками ОСОБА_1 з 74% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення з 01.01.2016 р., 01.01.2018 р., з 01.01.2019 р. та з 01.01.2020 р.; у зменшенні розміру пенсії з надбавками ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2018 р. та 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 05.03.2019 р.; - у не нарахуванні і не виплаті компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії нарахованої та виплаченої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 09.06.2017р. по справі №642/2219/17 з 01.01.2016 р.; зобов`язати головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області без використання постанов Кабінету Міністрів України чи інших нормативно правових актів (постанова № 649 від 22.08.2018, постанова № 804 від 14.08.2019), які надають боржнику можливість для відстрочення чи розстрочення виплат; перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 74 % грошового забезпечення з 01.01.2016 р., з 01.01.2018 р., з 01.01.2019 р., з 01.01.2020 р.; перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2018 р.; здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 р. однією сумою, з урахуванням виплачених сум з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу з 01.01.2018; нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходу з 01.01.2016 р. у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії нарахованої та виплаченої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 09.06.2017р. по справі №642/2219/17 з 01.01.2016 р.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення з 01.01.2016 року та з 01.01.2018 року відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 74% до 70% грошового забезпечення.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області  здійснити з 01.01.2016 року та з 01.01.2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 74% сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року по 04 вересня 2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 05 березня 2019 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області  провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року по 04 вересня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії нарахованої та виплаченої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 09.06.2017 року по справі №642/2219/17 з 01.01.2016 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1  з 01 січня 2016 року по 01 грудня 2017 року згідно Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", ч. 2 ст. 55 Закону від 09.04.1992 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії нарахованої та виплаченої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 09.06.2017 року по справі №642/2219/17.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 840,80 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову  та прийняти нову постанову, якою  задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції, обмежуючи перерахунок та виплату позивачу пенсії з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 05.03.2019 датою 04.09.2019 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 804 від 14.08.2019 не надав правової оцінки цієї постанови на відповідність норм Конституції та Законів України. Стверджує, що обмеження виплати пенсії, нарахованої в порядку, передбаченому Законом, не може бути встановлено постановою Кабінету Міністрів України.  Заявник апеляційної скарги вважає, що він набув право на отримання пенсії з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, а постановою           № 804 зазначене право звужується. Щодо перерахунку та пенсії з урахуванням 100 % суми підвищення саме з 01.01.2018 по 04.03.2019 заявник вказує, що суд першої інстанції повинен був надати оцінку Постанови № 103 на відповідність Конституції України та застосувати нормативно-правовий акт, який має вищу юридичну силу. Не відповідність п. 1, 2 Постанови Закону № 2262-ХІІ встановлена постановою Верховного Суду від 21.11.2019 по справі № 826/3858/18. Посилання суду першої інстанції, що в силу приписів ст. 265 КАС України до 05.03.2019 пункти 1,2 Постанови № 103 були чинними, а тому правомірно застосовувалися відповідачем не ґрунтуються на верховенстві права. Вказує на помилковість висновку суду про відмову в задоволенні позовних вимог про  нарахування та виплату компенсації, оскільки факт отримання заявником виплат за пенсією (як регулярного щомісячного платежу) не у повному обсязі внаслідок протиправного діяння владного суб`єкта внаслідок протиправного діяння з приводу виплати пенсії не в повному розмірі у період з 01.01.2018 по 31.12.2019 підтверджується матеріалами справи, то суд у даному конкретному випадку не має правових підстав для звільнення органу ПФУ від виконання обов`язку за ст. 2 Закону України " Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати". Уважає вимогу щодо заборони застосування Постанови № 649 при виплаті суми перерахунку пенсії та компенсації суми пенсії законною, адже загальновідомим є той факт, що відповідач при виконанні судових рішень застосовує порядок, передбачений цієї постановою. Просив при прийнятті постанови врахувати висновки Верховного Суду, які викладені в постанові від 12.11.2019 по справі № 826/3858/18, від 10.03.2020 по справі № 160/1088/19, від 23.04.2020 по справі № 2040/7219/18 
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову без змін, посилаючись на правомірність висновків суду та судову практику суду апеляційної інстанції під час розгляду аналогічних спорів.
У додаткових письмових поясненнях представник позивача вказує на помилковість тверджень Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, звертає увагу суду на правові позиції судів у подібних правовідносинах щодо нарахування компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати.
Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження  в межах доводів апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі - Закон № 2262-  XII) у розмірі 74% грошового забезпечення з 25.11.2006, є пенсіонером Міністерства оборони України, вислуга років складає 28 років.
Позивач до 01.01.2016 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 74% грошового забезпечення, що підтверджено розрахунком пенсії за вислугу років.
Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.06.2017 по справі № 642/2219/17 позовні вимоги задоволені, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області після отримання від Харківського обласного військового комісаріату довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 01 січня 2016 року, розмір якої обчислений з усіх складових грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу відповідно до наказу Міністра оборони України від 27 листопада 2013 року №814 "Про затвердження схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних Сил України" (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2013 року за №2100/24632), який встановлює посадовий оклад, старшого викладача в розмірі 1460 грн.
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 по справі №642/2219/17 апеляційну скаргу ГУПФУ в Харківській області залишено без задоволення. Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 09.06.2017 по справі №642/2219/17 залишено без змін.  
На підставі постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 09.06.2017 року по справі № 642/2219/17, з 01.01.2016 року пенсію позивача перераховано відповідно до довідки Харківського обласного військового комісаріату №ФХ117071/2683/ВСЗ від 25.10.2017.
Відповідно до перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №ФХ117071 від 06.11.2017 року розмір пенсії позивача обраховується з 01.01.2016 року у розмірі 70% грошового забезпечення.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області 06.11.2017 здійснено розрахунок на доплату пенсії позивача та 01.12.2017 року виплачено суму доплати за період з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року у розмірі 29168,14 грн., що не заперечувалось позивачем у адміністративному позові.
З 01.01.2018 пенсію позивача перераховано відповідно до ч.4 ст.63 Закону № 2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", на підставі відповідної довідки.
Відповідно до перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №ФХ117071 від 23.01.2020 року розмір пенсії позивача продовжено обраховувати відповідачем з 01.01.2018 у розмірі 70% грошового забезпечення.
Відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103  позивачу проведено перерахунок пенсії, відповідно до якого підвищення пенсії позивача складає 5319,85 грн, з них до сплати з 01.01.2018 по 31.12.2018 щомісячно 50% від підвищення у сумі 2659,93 грн; з 01.0.2019 по 31.12.2019 - 75% від підвищення у сумі 3989,89 грн та з 01.01.2020 щомісячно 100% від підвищення у сумі 5319,85 грн.
Не погодившись із діями відповідача щодо зменшення з 01.01.2016 відсоткового значення розміру пенсії позивача з 74% до 70% грошового забезпечення, здійснення виплати пенсії не у повному розмірі, та не нарахування компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії за вислугу років з 01.01.2016, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  після втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України № 103 на підставі судового рішення, тобто з 05.03.2019, відповідач не мав правових підстав для продовження виплати підвищення до пенсії у розмірі 75% суми підвищення пенсії. Водночас, суд урахував, що така підстава знов виникла 04.09.2019 - з моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 804 від 14.08.2019, якою Кабінет Міністрів України знов уповноважив пенсійні органи здійснювати виплату у 2019 році в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року.  Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на орган ПФУ обов`язку здійснити компенсацію втрати частини доходів у вигляді пенсії за  період з з 01 січня 2016 року по 01 грудня 2017 року відповідно до ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою без використання постанов Кабінету Міністрів України чи інших нормативно правових актів (постанова № 649 від 22.08.2018) з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу є передчасними.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду про відмову в задоволенні позовних вимог про обмеження зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію за період з 05.03.2019 датою 04.09.2019 та за період з 01.01.2018 по 04.03.2019; здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою; без використання при таких виплатах постанов Кабінету Міністрів України чи інших нормативно правових актів (постанова № 649 від 22.08.2018, постанова № 804 від 14.08.2019 р.), які надають боржнику можливість для відстрочення чи розстрочення виплат з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу.          
Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі – Закон № 2262-ХІІ).
Відповідно до частини третьої (четвертої) статті 63 Закону № 2262-ХІІ (в редакції на момент призначення пенсії) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у строки, встановлені частиною другою статті 51 цього Закону.
Як вбачається з наведеної норми права, вказана норма не вказує на рішення суб`єкта владних повноважень про зміну видів грошового забезпечення військовослужбовців як на підставу для перерахунку пенсії, а пов`язує її перерахунок з фактичною зміною видів грошового забезпечення.
Водночас, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII частину 4 статті 63 Закону № 2262-ХІІ викладено у такій редакції: "усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у звязку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України (набрання чинності з 01.01.2017).
Отже, нормативний підхід до розуміння норм права, що регулюють відносини перерахунку і виплати пенсій на умовах норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" дає можливість зробити висновок, що зі зміною правового регулювання підстав проведення перерахунку пенсії Кабінету Міністрів України делеговано право встановлювати умови, порядок та розміри пенсійних виплат при перерахунку пенсії військовослужбовців, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3статті 116 Конституції України.
Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб"   від 21.02.2018 №103 (далі по тексту - Постанова   №103 в редакції на момент її прийняття) встановлено виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах: з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків; з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків; з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 р.
З огляду на матеріали справи, позивачу з 01.01.2018 проведено перерахунок пенсії, відповідно до якого підвищення пенсії позивача складає 5319,85 грн, з них до сплати з 01.01.2018 по 31.12.2018 щомісячно 50% від підвищення у сумі 2659,93 грн; з 01.0.2019 по 31.12.2019 75% від підвищення у сумі 3989,89 грн та з 01.01.2020 щомісячно 100% від підвищення у сумі 5319,85 грн.
Колегія суддів зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України № 103 на час вчинення відповідачем перерахунку пенсії була чинною, не була визнана неконституційною та підлягала застосуванню до спірних правовідносин.
Водночас, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 по справі №826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, та яке набрало законної сили 05.03.2019 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103 та зміни до пункту 5 Порядку № 45, додатку 2 до Порядку № 45.
Суд визнає, що частина друга статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним.
Колегія суддів наголошує на неможливості виконання положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, передбачені законом.
Отже, з набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18 (з 05.03.2019) позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у рішенні від 06.08.2019 у справі №160/3586/19, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 та постановах від 09.04.2020 у справі №640/19928/18.
Разом із тим, скасування з 05.03.2019 в судовому порядку пункту 2 постанови №103 не впливає на результат розгляду цієї справи по суті, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин відповідні норми постанови №103 були чинними і пенсійний орган правомірно їх дотримувався.
Вищевказаний висновок узгоджується правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 17.06.2020 по справі №2540/2873/18.
Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, які в своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав не враховувати приписи п.2 Постанови №103.
Вищевказаний висновок узгоджується правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 16.10.2019 по справі №2040/6740/18.
Отже, з урахуванням відсутності у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в силу ст.19 Конституції України, в період з 01.01.2018 по 04.03.2019 іншого законного способу дій, ніж передбачений Постановою № 103, колегія суддів зазначає, що відповідач, виплачуючи в період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 50% підвищення до пенсії, а з 01.01.2019 по 04.03.2019 75% підвищення до пенсії позивача, діяв у відповідності до п. 2 Постанови №103 та не порушив вимог ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, оскільки такий спосіб дій був прямо передбачений вказаною Постановою Кабінету Міністрів України.
За таких обставин, колегія суддів уважає помилковими доводи апеляційної скарги позивача щодо протиправності дій органу Пенсійного фонду в частині виплати позивачу підвищення пенсії в наведених вище розмірах за період 01.01.2018. по 04.03.2019.
В свою чергу, суд першої інстанції правильно виснував, що з 05 березня 2019 року пенсія позивачу підлягає виплаті у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, а дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, є протиправними.
В цій частині висновок суду та встановлені судом обставини учасниками справи не заперечуються.
Водночас, колегія суддів зазначає, що обмеження судом першої інстанції задоволення вимог позову щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу виплати позивачу 75% суми підвищення до пенсії та зобов`язання здійснити виплату пенсії у 100% розмірі підвищення датою 04.09.2019, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 № 804 "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", є помилковим  з огляду на таке.
Так, враховуючи вже зазначене вище рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі №826/3858/18, яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 (набуло законної сили 05.03.2019), позивач з цієї дати (05.03.2019) набув право на виплату пенсії у 100% розмірі підвищення пенсії, тобто визнано неправомірним положення постанови Кабінету Міністрів України № 103, якими визначався порядок виплати проведеного перерахунку пенсій, призначених відповідно до    Закону  № 2262-XII.
Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 №804 "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", яка набула чинності 04.09.2019 (надалі - Постанова № 804), установлено, що виплата пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 1 січня 2018 р. з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, заклади вищої освіти), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до    постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", здійснюється у 2019 році в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року.
Норми вказаної Постанови № 804 за змістом дублюють норми п. 1, 2 Постанови № 103, яка в судовому порядку була визнана протиправною та нечинною.
Відповідно ч.2    ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до другого речення ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ у разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
З вказаної вище норми права вбачається імперативне правило заборони зменшувати розмір пенсії при проведенні наступних перерахунків пенсії, в тому числі проведених в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Колегія суддів зауважує, що фактично вищевказана Постанова № 804, з урахуванням вже визначеного позивачу з 05.03.2019 права на виплату пенсії у 100% розмірі підвищення пенсії, з 04.09.2019 обмежує розмір гарантованого позивачу пенсійного забезпечення у 2019 році 75 % сумою підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018, тобто вказаний нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України є таким, що звужує зміст та обсяг існуючих прав позивача на законодавчо встановлений розмір пенсійного забезпечення.
З урахуванням наведеного колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції про те, що оскільки Постанова № 804 набрала чинності 04 вересня 2019 року, виплата позивачу пенсії в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії є безпідставною лише в період з 05 березня 2019 року по 04 вересня 2019 року (включно).
З огляду на закріплене в статті 63 Закону № 2262-ХІІ правило недопустимості зменшення розміру пенсії,  колегія суддів уважає, що позивач з 05.03.2019 набув право на виплату пенсії в повному розмірі, яке не може бути обмежено в подальшому підзаконним нормативно-правовим актом.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції уважає, що Постанова № 804 не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, а виплата позивачу пенсії має здійснюватися в розмірі, визначеному станом на 05.03.2019, без обмеження виплати пенсії в такому розмірі  датою 04.09.2019.
Оскільки починаючи з 01.01.2020 виплата пенсії проводиться з урахуванням 100 % суми підвищення, то належним способом захисту порушених прав в цьому випадку слід уважати зобов`язання виплатити заборгованість з пенсійних виплат за період з 05.03.2019, яка утворилася внаслідок зменшення розміру пенсії позивачу за рахунок виплати 75 відсотків суми підвищення пенсії.
Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та приймаються колегією суддів в якості належних.
Також колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині покладення обов`язку на відповідача здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 однією сумою, виходячи з такого.
Згідно зі ст.55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
З системного аналізу вказаних вище норм права можна дійти висновку, що ст. 55 Закону № 2262-ХІІ передбачає виплату недоплаченої пенсії окремими рівними частинами у випадку коли встановлена вина пенсіонера у несвоєчасному отриманні таких виплат. В свою чергу, в іншому випадку виплата сум пенсії за минулий час має бути проведена однією сумою в тому разі, якщо пенсія належала пенсіонеру, однак, не була отримана ним вчасно з вини органу Пенсійного фонду.
Колегія суддів зазначає, що Закон № 2262-ХІІ не містить приписів, які б визначали спосіб дій органу Пенсійного фонду щодо виплати суми пенсії за минулий час, що утворилася з вини органу Пенсійного фонду, яка встановлена судовим рішенням та яким зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії за минулий час.
Водночас відсутність такої вказівки в спеціальному нормативному акті не дає підстави відповідачу не застосовувати загальну норму ст. 55 Закону № 2262-ХІІ щодо виплати пенсії за минулий час однієї сумою.
Нормами ст. 246 КАС України визначається зміст рішення суду.
Частиною 6 наведеної статті визначено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення.
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку виплата суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою є фактично способом захисту прав позивача, оскільки по - перше вказані суми недоплаченої суми повинні були вже виплачені позивачу і відповідно громадянин має право отримати одразу всю суму на виконання рішення суду, а по - друге це буде фактично порядком виконання рішення суду, відповідно до вказаної вище норми КАС України, з огляду на спір щодо порядку виконання судового рішення, а тому суд першої інстанції мав визначити спосіб виконання рішення суду.
Оскільки дії пенсійного органу в період з 01.01.2018 по 04.03.2019 щодо виплати, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України №103 сум підвищення пенсії, є правомірними, відповідно підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 однією сумою.
Відповідно посилання суду першої інстанції в обґрунтування відмови у задоволенні позову в цій частині вимог є помилковими, а доводи заявника апеляційної скарги є такими, що заслуговують на увагу.
Щодо доводів заявника апеляційної скарги про виплату пенсії без використання постанов Кабінету Міністрів України чи інших нормативно правових актів (постанова № 649 від 22.08.2018) з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу колегія суддів зазначає таке.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів зауважує, що нарахування та виплата суми пенсії ставить первинною подією щодо компенсації втрати частини пенсії, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми пенсії, а тому в даному випадку вимоги про зобов`язання відповідача про нарахування та виплату позивачу компенсації за несвоєчасну виплату пенсії (у зв`язку з порушенням строків їх виплати) є передчасними, а суд першої інстанції дійшов  правильного висновку про відмову в їх задоволенні.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 10.07.2018 по справі №404/6317/16-а, від 25.10.2018 по справі №420/1410/17, від 10.02.2020 по справі №134/87/16-а.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до приписів чинного законодавства, зокрема приписів ст.129-1 Конституції України, ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та повинно виконуватися в повному обсязі і саме приписами Закону України "Про виконавче провадження".
Питання застосування чи незастосування Постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 при виконанні судового рішення є питанням вже безпосереднього виконання такого рішення, і оскарження відповідних дій чи бездіяльності вже цієї стадії, тому такі вимоги є передчасними.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що задовольняючи позовні вимоги в частині здійснення виплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 року однією сумою суд фактично зазначив належний спосіб виконання рішення.
Стосовно посилання сторін по справі на практику Верховного Суду, то колегія суддів зауважує, що в межах спірних правовідносин по даній справі підлягають врахуванню наведені вище судом апеляційної інстанції рішення вказаного суду.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2ст. 317 КАС України не правильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та не враховано приписи ст. 22 Конституції України, ст. 55, 63 Закону              № 2262-ХІІ, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в визначенні способу виконання судового рішення та обмеження датою 04.09.2019 задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення розміру пенсії позивачу за рахунок виплати 75 відсотків суми підвищення пенсії та зобов`язання провести перерахунок та виплату позивачу 100 відсотків суми підвищення пенсії з урахуванням проведених виплат з прийняттям нової про задоволення позову в цій частині з визначенням такого способу захисту порушених прав як зобов`язання відповідача провести виплату заборгованості з пенсійних виплат однією сумою з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 за виключенням фактично виплачених сум.
В іншій частині рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, як таке, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки, відповідно до п.3 ч.6ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5ст.328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2ч. 5ст.328 КАС України.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (позивач звільнений від сплати судового збору), судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 по справі                 № 520/5209/2020 скасувати в частині обмеження датою 04.09.2019 задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині виплати 75 % суми підвищення до пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату пенсії у 100% розміру підвищення.
Скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 по справі № 520/5209/2020 в частині відмови у задоволенні позову про здійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області виплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 однією сумою.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми заборгованості недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 однією сумою.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 року по справі № 520/5209/2020 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	З.Г. Подобайло    А.М. Григоров