ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року	Львів	Справа № 300/419/20 пров. № А/857/4402/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Макарика В.Я.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року, ухвалене суддею Чуприна О.В. у м. Івано-Франківську порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі №300/419/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання до вчинення дій, -
                                                        ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.43-44) просив визнати протиправною відмову в призначенні пенсії за віком, зобов`язати зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 20.05.2008 в ООО "ПКФ Газпромстрой" та призначити пенсію за віком з наступного дня після досягнення 60-ти річного віку - з 14.12.2019.
В обгрунтування позовних вимог вказує на протиправність відмови пенсійного органу в призначенні пенсії на заявлених позивачем умовах. Зазначає, що підставою для відмови у призначенні пенсії за віком слугувало недостатність необхідного страхового стажу. 
Пенсійний орган вказав, що до страхового стажу не враховано період роботи з 01.01.2004 по 20.05.2008, набутий на території Російської Федерації, оскільки він не підтверджений компетентними органами даної країни. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про відсутність правових підстав для призначення пенсії ОСОБА_1 та вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо необхідності зарахування періоду роботи позивача з 01.01.2004 по 20.05.2008 при обчисленні страхового стажу, оскільки судом не враховано, що позивачем не підтверджена сплата страхових внесків за спірний період.
У відповідності до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд апеляційної вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення йому пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №35 від 17.01.2020 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказавши на відсутність правових підстав для призначення пенсії на заявлених умовах у зв`язку з тим, що обрахований пенсійним органом страховий стаж є недостатнім для призначення пенсії за віком (а.с.10).
Позивач, вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Згідно з п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV), яким визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг.
Відповідно до ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Правомірність дій щодо відмови позивачу у призначені пенсії скаржник обгрунтовує недостатністю страхового стажу та вказує, що до страхового стажу не пілягає врахуванню період роботи з 01.01.2004 по 20.05.2008 на території Російської Федерації. 
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення та дій суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).
Колегією суддів встановлено та не заперечується сторонами, що на час звернення до відповідача із заявою від 13.12.2019 позивач досягнув віку, який за умови наявності страхового стажу 26 років дає право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону 1058-IV.
Зі змісту рішення про відмову у призначенні пенсії слідує, що пенсійним органом згідно поданих ОСОБА_1 документів обрахований страховий стаж для визначення права на пенсію становить 22 роки та право на пенсію за віком заявник при наявному страховому стажі набуде у віці 63 роки.
Позивачем при зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії надано трудову книжку АТ-VII №3740459 від 03.10.2000, а також відповідні довідки на підтвердження страхового стажу, а саме:
- довідку від 18.10.2019 за №441, видану ДНЗ "Войнилівський професійний ліцей" Івано-Франківської обласної державної адміністрації, про те, що позивач навчався у Войнилівському СПТУ – 4 в період з 01.09.1977 по 28.04.1978 (а.с.67);
- довідку від 11.09.2019 за №97, видану Калуським об`єднаним міським військовим комісаріатом про проходження ОСОБА_1 військової служби в армії в період з 11.11.1979 по 21.12.1981 (а.с.66);
- довідку від 25.10.2019 за №11-33/624, видану архівним відділом Калуської районної державної адміністрації про період роботи ОСОБА_1 водієм 3-го класу в Калуської  "Райсільгоспхімії" з 04.05.1982 по 16.03.1983 (а.с.69);
- довідку від 22.10.2019 за №01-517/01-13, видану Управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (24 Державна пожежно-рятувальна частина), про період роботи позивача з 01.06.1983 по 30.07.1986 роки на посаді водія ВПЧ-4 по охороні Калуського виробничого об`єднання "Хлорвініл" відділу пожежної охорони УВС Івано-Франківського облвиконкому (а.с.70);
- довідку від 22.10.2019 за №01-516/01-13, видану Управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (24 Державна пожежно-рятувальна частина), про реорганізацію підрозділів державної та воєнізованої (професійної) пожежної охорони Івано-Франківської області (а.с.71);
- архівну довідку від 20.05.2019 за №1190/с, видану Муніципальним архівним підприємством м. Надима та Надимського району Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації про період роботи ОСОБА_1 з 19.08.1986 по 22.07.1987 на Автобазі №2 треста "Ямбургспецгазстрой" (а.с.78);
- архівну довідку від 20.05.2019 за №1192/с, видану Муніципальним архівним підприємством м. Надима та Надимського району Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації про період роботи позивача з 29.07.1987 по 17.07.1989 у Надимському ЦТЕ РЕБ флоту Главсибтрубопроводстрой (а.с.74);
- довідку від 22.12.2009 за №869, видану ОАО "Арктикнефтегазстрой" про період роботи ОСОБА_1 з 31.01.1990 по 13.05.1991 на посаді водія 1 класу в Управлінні Механізації №9 треста "Арктикгазмеханізація" (а.с.79-80);
- довідки від 22.12.2009 за №11-49/116-1 та №11-49/116-2, видані Архівним відділом Адміністрації муніципальної утворення міста Армавір Краснодарського краю Російської Федерації про період роботи позивача з 20.05.1991 по 12.01.1992 водієм 1 класу в тампонажному цеху Армавірського автотракторного підприємства Армавірського орендного підприємства "Промбудгаз", та отримання за вказаний період заробітної плати (а.с.76, 77);
- довідки від 24.10.2019 за №Ч-864/04-01 та №Ч-865-866/04-01, видані архівним відділом Галицької районної державної адміністрації про період роботи позивача з 29.04.1992 по 21.06.1999 бетонником IV розряду у колективній фірмі "Енергобудівник" орендного підприємства БМУ Бурштинської ДРЕС та отримання за вказаний період заробітної плати (а.с.68, 90-91);
- довідку від 20.05.2008 за №159, видану ООО "ПКФ Газпромстрой" про період роботи ОСОБА_1 з 03.10.2000 по 20.05.2008 на посаді водія 1 класу (а.с.81).
Однак, пенсійним органом не враховано періоду роботи позивача в ООО «ПКФ Газпромстрой» з 01.01.2004 по 20.05.2008, оскільки за вказаний період відсутні документи про сплату страхувальником позивача страхових внесків на території Російської Федерації.
На звернення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із запитом про підтвердження стажу та заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи з 01.01.2004 по 20.05.2008 в ООО "ПКФ Газпромстрой" (а.с.94), листом Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в Надимському районі Ямало-Ненецького автономного округу №338 від 07.02.2020 повідомлено, що ООО "ПФК Газпромстрой" не було зареєстроване на території Надимського району в органах пенсійного фонду Російської Федерації та згідно інформації, отриманої у Муніципальному архівному підприємстві м.Надима, місцезнаходження документів цієї організації невідоме.
З огляду на наведене, пенсійний орган дійшов висновку про непідтвердження спірного періоду роботи та відсутність необхідного стажу для призначення пенсії відповідно до ст.26 Закону №1058-IV.
Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
В розумінні ст.1 Закону №1058-IV під поняттям пенсія розуміється щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
За змістом частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року передбачено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Статтею 7 даної Угоди встановлено, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Відповідно до ч.2 ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Отже, при призначенні пенсії за віком за законодавством України враховується набутий стаж, що підтверджується виданими в належному порядку документами.
Так, згідно доводів скаржника, позивачем не підтверджена сплата страхових внесків  за період роботи на території Російської Федерації з 01.01.2004 по 20.05.2008.
Слід зазначити, що отримана на запит відповідача інформація від пенсійного органу Російської Федерації стосується суб`єкта господарювання – ООО «ПФК Газпромстрой», найменування якого є відмінним від найменування роботодавця позивача згідно записів у його трудовій книжці – ООО «ПКФ Газпромстрой», що за відсутності зазначення інших ідентифікаційних даних суб`єкта господарвання викликає сумніви у достовірності наданої інформації щодо несплати роботодацем позивача страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації та розцінена судом апеляційної інстанції як неналежний доказ правомірності рішення та дій пенсійного органу щодо відмови позивачу у призначенні пенсії.
Крім того, колегією суддів враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно якої несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встанолюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.
Дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також нагороди та заохочення вносяться власником або  уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Також слід зазначити, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Так, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 зроблено запис під №2 від 03.10.2000 про прийняття водієм першого класу на всі види та типи категорій автомобілів згідно відкритих категорій ООО «ПКФ Газпромстрой», запис №3 від 20.05.2008 про звільнення за власним бажанням –п.3 ст.77 ТКРФ.
Тобто,  трудовою книжкою підтверджено період роботи ОСОБА_2 з 01.01.2004 по 20.05.2008 у ООО «ПКФ Газпропстрой» (ідентификаційний номер 8904055819).
Вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, завірені підписом та печаткою роботодавця. Крім того, спірний період роботи позивача також підтверджується довідкою роботодавця – ООО «ПКФ Газпромстрой» від 20.05.2008 №159 (а.с.81)
В постанові Верховного Суду від 21.02.2018  у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку обіймав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даного періоду роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні спору колегія суддів враховує, що наявність у ОСОБА_1 страхового стажу, який є достатнім для призначення йому пенсії на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підтверджено записами його трудової книжки. Пенсійним органом не вказано на існування будь-яких інших об`єктивних та законних підстав для відмови позивачу у призначені пенсії та не доведено неможливості врахування до страхового стажу спірного періоду, з урахуванням якого страховий стаж ОСОБА_1 становить понад 26 років. 
За правилами статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Позивач 13 грудня 2019 року – у день досягнення 60-ти річного віку звернувся до пенсійного органу із заявою при призначення пенсії.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є визнання відмови пенсійного органу у призначенні пенсії протиправною, зобов`язання відповідача зарахувати у страховий стаж ОСОБА_1 спірний період та призначити пенсію за віком з наступного дня після досягнення ним пенсійного віку – 14.12.2019.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі №300/419/20 – без змін.   
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	В. Я. Макарик