КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
10 вересня 2020 року                                                                                 м. Київ
 
Унікальний номер справи № 757/44153/18-ц
 Апеляційне провадження № 22-ц/824/11474/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
     суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року, постановлену під головуванням судді Підпалого В.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів, -
 
в с т а н о в и в :
 
У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь грошові кошти в якості відсотків за вкладом за договором № SAMDN01000727974385 (Вклад «Депозит VIP») від 16 серпня 2012 року за період з 17 серпня 2012 року по 17 серпня 2018 року у валюті вкладу - доларах США в загальній сумі 60 027,40 доларів США (а.с. 2-7).
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів визнано неподаною та повернуто позивачу (а.с. 23-24).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 13 березня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пелюк С.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Печерського районного суду міста Києва (а.с. 37-42).
На обґрунтування скарги зазначив, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва суду від 10 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору. У відповідь на вказану ухвалу до суду було подано заяву та зазначено, що позивачі у справах про захист своїх прав, як споживачів, звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях. Проте суд першої інстанції повернув позовну заяву у зв`язку з не усуненням недоліків. Зазначав, що позивач є вкладником за договором банківського вкладу, тобто є споживачем, а позов у даній справі направлений на захист його права як споживача банківських послуг. Таким чином, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому висновки суду про повернення позову є помилковими.
Відзив на апеляційну скаргу від представника АТ КБ «Приватбанк» до апеляційного суду не надходив.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.
 
Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь грошові кошти в якості відсотків за вкладом за договором № SAMDN01000727974385 (Вклад «Депозит VIP») від 16 серпня 2012 року за період з 17 серпня 2012 року по 17 серпня 2018 року у валюті вкладу - доларах США в загальній сумі 60 027,40 доларів США (а.с. 2-7).
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (а.с. 8-9).
На обґрунтування вказаної ухвали суд зазначив, що у порушення вимог ч. 4 ст. 175 ЦПК України позивач не надав документи, що підтверджують сплату судового збору за подання позову. Суд посилався на те, що з 01 вересня 2015 року відсутні положення визначені Законом України «Про судовий збір», які звільняють позивачів, які звернулись до суду за захистом права споживача від сплати судового збору або надають пільги при звернення цим особам. Зазначив, що посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» є безпідставним, тому надав позивачеві строк для усунення недоліків та подання доказів сплати судового збору.
11 лютого 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пелюк С.С. направив до суду заяву про відкриття провадження у справі, де посилаючись на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та практику Верховного Суду зазначив, що позивач звільняється від сплати судового збору у даній справі, оскільки є споживачем (а.с. 20-22).
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів визнано неподаною та повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви (а.с. 23-24).
 
Статтею 175 ЦПК України визначені вимоги до позовної заяви.
Відповідно до ч. 4 ст. 175 ЦПК України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.
У поданій позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що вона за договорами банківського вкладу є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а даний позов направлений на захист її права, як споживача банківських послуг. Посилаючись на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначала, що споживачі звільняються від сплати судового збору, тому судовий збір не сплатила (а.с. 6).
Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України). 
Так, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви, тобто несплатою судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що частиною 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, проте, Закон України «Про судовий збір» у новій редакції таких пільг споживачам не надає. Оскільки спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей Закон підлягає застосуванню.
Колегія суддів не погодилась з такими висновками суду першої інстанції та визнала передчасним повернення позовної заяви ОСОБА_1 з огляду на наступне.
У ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав.
Разом з тим, у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. 
Системний і комплексний аналіз зазначених норм дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як «споживачі, які звернулися з позовними вимогами про захист порушених справ», у переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору, установленому в статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, а саме Законом України «Про захист прав споживачів».
Крім того, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. 
Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються від майнового навантаження з метою захисту своїх порушених прав (ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). 
Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у ч. 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» словосполучення «державного мита» замінене словосполучення «судового збору».
Отже, під час прийняття Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18 зазначила, що порушені права споживача можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.
Суд першої інстанції не врахував зазначеного та безпідставно поклав на позивача, яка звернулася до суду за захистом прав споживача, обов`язок зі сплати судового збору. 
Таким чином, колегія суддів визнала необґрунтованим висновок суду першої інстанції про повернення заявнику позовної заяви з підстави, передбаченої ч. 3 ст. 185 ЦПК України, а тому за правилами ст. 379 ЦПК України ухвала Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З огляду на те, що розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-382, 384 ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 рокускасувати.
Справу за позовомОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення 10 вересня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець
 
О.В. Борисова
 
В.М. Ратнікова