ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року м. Херсон

справа № 654/3744/19 
провадження № 22-ц/819/1014/20 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (суддя-доповідач)	Кузнєцової О.А.,	
суддів:	Кутурланова О.В.,	
  	Майданік В.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1  на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 березня 2020 року у складі судді Сіянка В.М., в справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року представник Військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення коштів в порядку регресу.  В обґрунтування позову зазначив, що 18.01.2016 року по АДРЕСА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів «HMMWV M998» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та «Nissan X-Trail» державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . На момент ДТП ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Постановою Ленінського районного суду м. Миколаїв від 15.02.2016 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Транспортний засіб «HMMWV M998» державний номерний знак НОМЕР_2 належить Військовій частині НОМЕР_1 . Вказав, що наказам командира Військової частини НОМЕР_1 № 143 від 20.07.2016 ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас. Рішенням господарського суду від 08.04.2019 року стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) суму страхового відшкодування в розмірі 7338,89 грн. та 1762 грн. судового збору. На виконання вказаного судового рішення, 23.07.2019 року Військова частина НОМЕР_1 сплатила МТСБУ 9100,89 грн., з яких 7338,89 грн. - відшкодування шкоди та 1762,00 грн. – судовий збір, що підтверджується платіжним дорученням. 
Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 в порядку регресу вартість виплаченого відшкодування в розмірі 9100,89 грн, та 1921 грн. - судового збору.
Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 530 грн. матеріальної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 зазначила, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням всіх фактичних обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Відзив на скаргу до апеляційного суду не надходив.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін та проведення судового засідання.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільним процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив  з того, що позивачем не надано доказів про покладання на відповідача повної матеріальної відповідальності відповідно до вимог ст. 134 КЗпП України, тому ОСОБА_1 , з вини якого заподіяно шкоду Військовій частині НОМЕР_1 , повинен нести матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, згідно ч.1 ст. 132 КЗпП України. Проте суд першої інстанції при встановленні розміру середнього місячного заробітку виходив з розміру грошового окладу за посадою, який становить 530 грн. 
Колегія суддів не може в повному обсязі погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 18.01.2016 року о 11 год.15 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «HMMWV M998» державний номерний знак НОМЕР_2 по проспекту Миру в м. Миколаєві, під час здійснення руху заднім ходом з дворового проїзду, був неуважним, не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпеці свого маневру, в наслідок чого допустив наїзд на стоячий позаду біля правового краю проїзної частини транспортний засіб «Nissan X-Trail» державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , в наслідок чого транспортні засоби отримали пошкодження. Своїми діями відповідач порушив вимоги п.10.9, 2.3 Б Правил дорожнього руху (а.с. 16-18).
Під час скоєння вказаної ДТП ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відповідними наказами командира військової частини (а.с. 15). 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №143 від 20.07.2016 ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас (а.с. 7). 
Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.02.2016 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с. 17).
Власником транспортного засобу «HMMWV M998» д.н. НОМЕР_2 є Військова частина НОМЕР_1 (9-13).
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08 квітня 2019 року №918/1914/18 стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь «Моторне (транспортне) страхове бюро України» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 7338,89 грн та 1762,00 грн судового збору (а.с. 16).
На виконання зазначеного судового рішення Військовою частиною НОМЕР_1 було сплачено на користь МТСБ України 9100,89 грн, що підтверджується меморіальним ордером №1 від 23.07.2019 (а.с. 19).
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Згідно із ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Разом з тим, роботодавець який відшкодував шкоду, завдану його працівником під час виконання трудових обов`язків має право зворотної вимоги до винної особи у визначеному законом розмірах.
Так, нормою ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.
Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності працівника.
Встановивши, що позивач здійснив відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_1 під час проходження військової служби, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Військова частина НОМЕР_1  має право вимоги до відповідача. При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що на відповідача може бути покладена відповідальність з відшкодування шкоди лише в межах його середньомісячного заробітку, оскільки позивач не надав доказів та не навів обставин, передбачених статтею 134 КЗпП України, які б свідчили про наявність підстав для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності.
Як роз`яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за правилами ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі.
При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року  № 348), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).
Згідно з п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.
Так, з матеріалів справи вбачається, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №113 від 08.06.2015 матроса ОСОБА_1 призначено водієм автомобільного відділення підвозу боєприпасів автомобільного взводу підвозу боєприпасів автомобільної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , ВОС – 837037А; встановлено грошовий оклад за посадою у розмірі 530 гривень на місяць (а.с. 15).
З доданої до апеляційної скарги довідки про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням №1975 від 27.05.2020 року ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_1 за травень 2016 року отримав заробітну плату в розмірі - 10110,40 грн. та за червень 2016 року - 14310,40 грн. (а.с. 59). 
Судом установлено, що звільнення відповідача відбулося 20 липня 2016 року. Таким чином, у відповідності до вимог п.2, п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, тобто саме за травень та червень 2016 року. 
Відповідно до Порядку середньоденна заробітна плата відповідача за останні два календарні місяці складає 400,34 грн. ((10 110,40 +14 310,40) / 61).
До розрахункового періоду включаються робочі фактично відпрацьовані дні перед місяцем звільнення, тобто за травня та червня 2016 року – 31 день + 30 днів = 61 день. Середньомісячне число робочих днів становить 30 робочий день (61 / 2).
Отже, середньомісячна заробітна плата за останні два календарні місяці складає 12 010,23 грн. (400,34 *30).
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки  відповідно до вимог ст. 132 КЗпП України розмір майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу в порядку регресу не перевищує середнього місячного  заробітку  ОСОБА_1  та становить 9100,89 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь  позивача.
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового судового рішення, яким позов Військової частини НОМЕР_1 задовольнити в повному обсязі.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 слід стягнути 2881,50 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги.
  Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390  ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини  НОМЕР_1  задовольнити.
Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 березня 2020 року  скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Військової частини НОМЕР_1  в рахунок відшкодування майнової шкоди в порядку регресу 9100,89 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Військової частини НОМЕР_1  - 2881,50 грн. судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених  ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                      О.А. Кузнєцова 

   
Судді:                                                              О.В. Кутурланова

                         В.В. Майданік