Справа № 130/212/20
Провадження № 22-ц/801/1387/2020
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року	Справа № 130/212/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,
за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2020 року, ухвалене суддею Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Порощуком П.П.,
ВСТАНОВИВ:
В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП Майченка А.М., заступника начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП Рощепи А.А., начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП Олексюка В.В., прокурора Жмеринської прокуратури Омельчук А.В., до співвідповідачів Жмеринської нацполіції, Вінницької нацполіції ВП ГУНП, Жмеринської прокуратури, Вінницької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди за невиконання вимог КПК України.
Позовна заява мотивована тим, що внаслідок бездіяльності відповідачів у межах кримінального провадження, неналежного відношення до своїх посадових обов`язків, невиконання вимог КПК України та невиконання відповідачами своїх посадових обов`язків, позивачу заподіяна моральна шкода. 
Обґрунтовуючи заподіяння моральної шкоди, визначаючи її розмір у 200 000,00 гривень, ОСОБА_1 виходив із свого похилого 72-річного віку, тривалого невиконання професійних обов`язків відповідачами та їх бездіяльності. 
Пославшись на викладене ОСОБА_1 просить стягнути з посадових осіб Жмеринського ВП ГУНП Майченко А.М., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та з посадової особи Жмеринської прокуратури Омельчук А.В. – з кожного окремо по 50 000 грн., а всього 200 000 грн. моральної шкоди з підстав, передбачених ст.ст.1172,1173,1174 ЦК України. 
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даними позовом.
В свою чергу відповідач ГУНП у Вінницькій області подало відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2020 року в  задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду позивач  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. 
В якості доводу послався на те, що суд був зобов`язаний витребувати докази ( матеріали кримінальних проваджень), що б дало змогу позивачу довести позові вимоги. Крім того суд не врахував постанову Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 року в справі № 130/728/19 по аналогічному позову.
На апеляційну скаргу відповідач ГУНП у Вінницькій області подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Інші відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.11.2019 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка А.М, заступника начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Рощепи Анатолія Андрійовича, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка Володимира Васильовича та прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Омельчук А.В. щодо стягнення на його користь з Держави Україна 200000 моральної шкоди – відмовлено (а.с.2-5). 
ОСОБА_1 неодноразово звертався до Жмеринської місцевої прокуратури із скаргами щодо недотримання розумних строків під час досудового розслідування ряду кримінальних проваджень та покарання винних осіб Жмеринської прокуратури та недотримання таких  строків у кримінальних провадженнях  (а.с. 6-7).
Листами від 11.05.2019 та 17.05.2019 заступник керівника Жмеринської місцевої прокуратури Кириченко А.В. повідомлено ОСОБА_1 , що скарга не підлягає розгляду, в порядку ст.308 КПК України, оскільки не оскаржуються недотримання розумних строків слідчим або прокурором під час досудового розслідування, а порушується питання про бездіяльність слідчих Національної поліції, що не відноситься до компетенції до Жмеринської місцевої прокуратури. Крім того, відповідно до вимог ст. 303-307 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого прокурора розглядається слідчим суддею за правилами судового розгляду (а.с. 8-9).
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, свій висновок мотивував тим, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди, а також наявність незаконних рішень, дії чи бездіяльності, процесуальних дій, що обмежують чи порушують його права та свободи з боку відповідачів, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння йому моральної шкоди заявленими діями відповідача та не надано обґрунтованого розрахунку суми заявленої моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. З таким висновком погоджується апеляційна інстанція, оскільки він ґрунтується на Законі, відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить наявним доказам та матеріалам справи та зроблений у відповідності до норм процесуального та матеріального права. 
Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Положеннями статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану а моральну шкоду передбачені нормами статей 23, 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.
Як роз`яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про від-шкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Тобто позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази заподіяння йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Крім цього позивач повинен мотивувати розмір морального відшкодування, заявлений ним до стягнення.
Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України та ч.3 ст. 12 ЦПК України  кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ст.44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Однак ОСОБА_1 , в супереч ч.1 ст.81 ЦПК України не надано належних доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України на підтвердження заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні його позову.
Ні позовна заява, ні наявні матеріали справи не містять обставин та доказів, які б вказували та підтверджували порушення відповідачами вимог Закону, зокрема приписів КПК України, на чому наполягає позивач. 
В підготовче судове засідання 03.03.2020 позивач не з`явився. Надав заяву, де просив його провести без участі позивача, позовні вимоги підтримав. Будь-яких клопотань до суду не подавав.
Справа була призначена до розгляду на 27.03.2020.
В ході судового розгляду 09.06.2020 року ОСОБА_4 було заявлено клопотання про витребування доказів- матеріалів трьох кримінальних справ, які знаходяться в провадженні Нацполіції м. Жмеринка Вінницької області. 
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.06.2020 в задоволенні клопотання було відмовлено. Суд першої інстанцій свій висновок мотивував тим, що дане клопотання було подано понад встановлений ч.2 та ч.3 с. 83 ЦПК України строк, а позивач не обґрунтував неможливість подання доказів з причин, що від нього не залежали.
З таким висновком погоджується апеляційна інстанція, оскільки він ґрунтується на вимогах ЦПК України і не суперечить матеріалам справи. 
До апеляційної скарги ОСОБА_4 подав копію Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 року в справі № 130/728/19, яким його позов було задоволено. І як зазначалось вище, вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги дане рішення, адже воно ухвалено за аналогічним позовом.
Суд апеляційної інстанції не приймає вказане рішення, оскільки воно не було подано до суду першої інстанції, а позивач не надав доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильного виходив з того, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами заподіяння йому відповідачами моральної шкоди, а тому за умов відсутності усіх складових: наявність шкоди, протиправність діяння чи бездіяльність та причинний зв`язок між бездіяльністю та шкодою, для виникнення зобов`язання відшкодування шкоди відсутні. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, не впливають на суть ухваленого рішення та не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам Закону.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 11 вересня 2020 року.    

Головуючий                                                                 М.М. Якименко

Судді:                                                                         О.В. Ковальчук

                                                                               О.С. Панасюк