ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 серпня 2020 року           справа №360/4905/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., Ястребової Л.В., розглянувши у  порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі № 360/4905/19 (головуючий суддя І інстанції - Петросян К.Є.), складене у повному обсязі 13 лютого 2020 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом ОСОБА_1 до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                            ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду від позовом до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» про: 
-          визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні повторного медичного огляду та не внесенні змін до індивідуальної програми реабілітації; 
-          зобов`язання відповідача здійснити повторний медичний огляд стану здоров`я інваліда ОСОБА_1 ;
-          зобов`язання заклад внести зміни до індивідуальної програми реабілітації позивача відповідно до потреб інваліда з урахуванням стану його здоров`я (а.с. 3-9).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 169-173).
Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та  процесуального права, просив суд скасувати рішення  суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до акту від 30 листопада 2009 року № 42 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, позивач визнаний потерпілим від нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, на даний час є інвалідом третьої групи безстроково з 60 % втратою працездатності.
Зазначив, що суд першої інстанції правомірно посилається на існуючи норми права, які регулюють спірні правовідносини, однак неправильно їх застосовує.
Вважає, що відповідач порушує його права в частині не проведення комплексного обстеження всіх систем організму (на яке він неодноразово наполягав), як встановлено нормами ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні».
Зазначив, що він має законне право на повторний медичний огляд після повного медичного обстеження, при цьому позиція суду щодо правомірності відмови у проведенні повторного огляду з підстав не проходження у психіатричному закладі вважає незаконним.
Посилання суду першої інстанції, що позовна заява не містить вимог про направлення до м. Винниці, а виключно містить незгоду із результатами обстеження вважає незмістовним, оскільки визначення медичного закладу є компетенцією відповідача та не обов`язково має бути м. Винниця.
Зазначив, що акти огляду не є доказом обстеження всіх систем організму, при цьому відповідач не посилався на них при відмові у проведенні повторного обстеження (а.с. 181-184).
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. 
06 квітня 2020 року до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи».
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з огляду на наступне.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою згідно довідки від 04 вересня 2017 року № 22937,  фактичне місце проживання: АДРЕСА_2  (а.с.10-16).
ОСОБА_1 отримав політравму на виробництві 28 жовтня 2009 року, з 2010 року визнавався особою з інвалідністю третьої групи, що підтверджується Актом № 42 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом (а.с. 20-21).
26 вересня 2016 року позивача направлено на стаціонарне обстеження до Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів імені М.І. Пирогова, м.Вінниця (НДІ РІ ВНМУ) з 25 вересня 2016 року по 29 вересня 2016 року (а.с.23).
07 жовтня 2016 року НДІ РІ Вінницького НМУ надано консультативний висновок за №979, яким визначено, що «станом на час обстеження в клініці інституту по наслідкам політравми 2009 року гр. ОСОБА_1 можуть бути нараховані відсотки втрати працездатності в розмірі 60%. З приводу наявних змін психічної сфери хворий потребує стаціонарного лікування та дообстеження в спеціалізованому закладі за місцем проживання (з обстеженням нарколога, психолога - направлення дано на руки хворому), за результатами якого обласна МСЕК сумісно з психіатричною МСЕК може розглянути питання щодо підвищення групи інвалідності та відсотків втрати працездатності хворого (а.с.141-143). В даному висновку наявні результати додаткових методів обстеження. 
Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №3503 (повторна) ОСОБА_1 оглянуто неврологом, травматологом, хірургом, терапевтом, окулістом, психіатром; встановлено повний діагноз (основний і супутній) та пунктом 8 визначено лікувальні та трудові рекомендації, аналогічні консультативному висновку від 07 жовтня 2016 року №979 (а.с.25).
З врахуванням висновку НДІ Вінницького НМУ від 07 жовтня 2016 року №979, Луганською обласною МСЕК 20 жовтня 2016 року встановлено ОСОБА_1 3 групу інвалідності, нещасний випадок на виробництві та 60% втрати професійної працездатності (підвищено відсотки) (а.с.157-158).
22 червня 2017 року ОСОБА_1 був повторно оглянутий на сумісному засіданні Сєвєродонецької міжрайонної та обласної МСЕК, де йому повторно встановлено 3 групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності з 01 липня 2017 року до 01 липня 2019 року через нещасний випадок на виробництві (а.с.155-156).
Останній переогляд позивача було здійснено 26 червня 2019 року Сєвєродонецькою міжрайонною МСЕК за участю представника Фонду соціального страхування України в Луганській області, за результатами якого встановлено 3 групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності з 01 липня 2019 року - безстроково (а.с.30-32). 
Від отримання ІПР ОСОБА_1 відмовився, про що зроблено запис в ІПР (пункт 18) з підписом пацієнта (а.с.108-109). 
У зв`язку із незгодою ОСОБА_1 із рішенням Сєвєродонецької міжрайонної МСЕК від 26 червня 2019 року, за заявою позивача від 26 червня 2019 року (вх.№25 від 27.06.2019) (а.с.33), останнього оглянуто 17 липня 2019 року обласною МСЕК, оглядом затверджено рішення Сєвєродонецької Міжрайонної МСЕК від 26 червня 2019 року   (а.с.65-66).
Не погодившись із рішенням Луганської обласної МСЕКУ від 17 липня 2019 року, позивач звернувся до відповідача із заявою від 17 липня 2019 року, якою просив, зокрема переглянути його експертну справу в НДІ РІ Вінницького НМУ (а.с.34).
Листом Луганського КЗ «ОЦМСЕ» від 18 липня 2019 року №01-17/147зв ОСОБА_1 роз`яснено, що рішення Луганської обласної МСЕК від 17 липня 2019 року може бути оскаржено позивачем до Центральної МСЕК МОЗ України або направлене до Українського Державного НДІ МСПІ м.Дніпра за власною заявою на протязі одного місяця. Одночасно даним листом повідомлено позивача про те, що можливість його направлення до Українського НДІ реабілітації інвалідів м.Винниці буде розглянуто після отримання відповіді з Інституту (а.с.35).
Листом від 30 липня 2019 року відповідачем повідомлено позивача про те, що враховуючи відповідь НДІ РІ ВНМУ ім.Пірогова м.Вінниця від 19 липня 2019 року №178  (наявна в матеріалах справи а.с. 37), а також невиконання рекомендацій зазначеного інституту при попередньому обстеженні та встановлену ОСОБА_1 групу інвалідності безстроково, направлення його на обстеження до зазначеного інституту є недоцільним. Повторно роз`яснено позивачу про право оскарження рішення МСЕК до Центральної МСЕК МОЗ України (а.с.36).
16 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо незгоди із рішенням  Луганського КЗ «ОЦМСЕ» від 17 липня 2019 року (а.с.38-39).
Листом від 17 вересня 2019 року №01-19/485 відповідачем повідомлено позивача про розгляд його медико-експертної справи Центральною МСЕК МОЗ України, якою залишено без змін рішення Луганської обласної МСЕК. При цьому у листі зазначено, що за останні два роки позивач не виконав рекомендації щодо проведення додаткових обстежень, рекомендованих 07 жовтня 2016 року Вінницьким НДІ РОІ, тому підстав для розгляду питання про підвищення групи інвалідності в даний час не має (а.с.40).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні повторного медичного огляду та невнесенні змін до індивідуальної програми реабілітації, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача узгоджуються із вимогами діючого законодавства, а тому відсутні підстави для визнання дій Луганський КЗ «ОЦМСЕ» протиправними та відповідно зобов`язання здійснити повторний огляд ОСОБА_1 . 
При цьому, вимоги позивача про зобов`язання відповідача внести зміни до індивідуальної програми реабілітації ОСОБА_1 , суд зазначив, що обов`язок щодо складання та корегування індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю чинним законодавством віднесено до компетенції  міських, міжрайонних та районних комісій, яким не є відповідач у справі, позивача було повідомлено про необхідність його звернення саме до Сєвєродонецької міжрайонної МСЕК із заявою про потреби для корегування ІПР, у зв`язку із неявкою позивача в зазначений день для корегування ІПР, Сєвєродонецькою міжрайонною МСЕК 08 серпня 2019 року ІПР надіслано поштовим відправленням рекомендованим листом на адресу ОСОБА_1 та отримано останнім, відтак позов не підлягає задоволенню і в цій частині.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 №2961-IV (далі - Закон №2961) встановлено, що медико-соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.
Медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів (ст. 7 Закону № 2961).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 №875-XII (далі - Закон №875)  інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Статтею 5 Закону № 875 встановлено, що порядок та умови визначення потреб у зв`язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності особи з інвалідністю. Види і обсяги необхідного соціального захисту особи з інвалідністю надаються у вигляді індивідуальної програми медичної, соціально-трудової реабілітації і адаптації.
Індивідуальна програма реабілітації є обов`язковою для виконання державними органами, підприємствами (об`єднаннями), установами і організаціями.
Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає положення «Про медико-соціальну експертизу» від 03 грудня 2009 року №1317, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 (далі -  Положення №1317).
Згідно пункту 3 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акту про нещасний випадок на виробництві, акту розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.
Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають, зокрема, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв.
Підпунктом 2 пункту 11 Положення № 1317  визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії  складають та корегують індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються види реабілітаційних заходів та строки їх виконання, і контролюють ефективність її виконання.
Відтак, обов`язок щодо складання та корегування індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю чинним законодавством віднесено до компетенції  міських, міжрайонних та районних комісій.  
Пунктом 12 Положення № 1317 визначено права та обов`язки обласних комісій, які здійснюють організаційно-методичне керівництво та контроль за діяльністю відповідно районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють правомірність прийнятих ними рішень і в разі визнання їх безпідставними змінюють їх; повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання; проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.
Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ згідно пункту 13 Положення здійснює організаційно-методичне керівництво обласними, Київським та Севастопольським міськими центрами (бюро) медико-соціальної експертизи; розробляє комплексні заходи щодо профілактики і зниження рівня інвалідності, а також удосконалення порядку проведення реабілітації осіб з інвалідністю; проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, Київською та Севастопольською центральними міськими комісіями, і в разі необхідності скасовує їх.
Комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу (пункт 15 Положення № 1317).
Пунктом 17 Положення №1317 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Відповідно до пункту 19 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
За наявності заперечень представників фондів соціального страхування комісія направляє особу, що звернулася для встановлення інвалідності, на додаткове медичне обстеження, яке проводиться без урахування висновку попередньої лікарсько-консультативної комісії. Остаточне рішення приймається комісією за результатами додаткового медичного обстеження, обсяги якого визначаються комісією з урахуванням характеру та важкості захворювання.
Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України (пункт 20 Положення №1317).
Луганський комунальний заклад «Обласний центр медико-соціальної експертизи» є закладом охорони здоров`я, який організовує і проводить медико-соціальну експертизу хворих, що досягли повноліття, потерпілих від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, осіб з інвалідністю  з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації (а.с.67-76). 
Як зазначалось раніше, 07 жовтня 2016 року НДІ РІ Вінницького НМУ стосовно позивача надано консультативний висновок за № 979, в якому наявні дані про додаткової методи обстеження: загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, копро грама, білірубін, ЕКГ, ЕхоКГ, РЕГ, УЗД вн. органів, рентгенографія черепа, Р-графія лівого передпліччя, РВГ, Спірографія, МРТ головного мозку та хребта, консультація щелепно-лицьового хірурга, ФГ ОГК. Крім того, вказано, що пацієнт відмовився від проведення рентгенографії ОГК з грудиною.
Інститутом реабілітації поставлено позивачу повний аналіз (як основний так і супутній) та зроблено висновок, що «станом на час обстеження в клініці інституту по наслідкам політравми 2009 року ОСОБА_1 можуть бути нараховані відсотки втрати працездатності в розмірі 60%. З приводу наявних змін психічної сфери хворий потребує стаціонарного лікування та дообстеження в спеціалізованому закладі за місцем проживання (з обстеженням нарколога, психолога - направлення дано на руки хворому), за результатами якого обласна МСЕК сумісно з психіатричною МСЕК може розглянути питання щодо підвищення групи інвалідності та відсотків втрати працездатності хворого» (а.с.141-143).
20 жовтня 2016 року ОСОБА_1 був оглянутий Луганською обласною МСЕК, за результатами якого саме з урахуванням консультативного висновку за №979 НДІ РІ Вінницького НМУ від 07 жовтня 2016 року, позивачу встановлено 3 групу інвалідності, нещасний випадок на виробництві та підвищено відсоток втрати працездатності до  60%  (а.с.157-158).
Позивач потворно оглядався 22 червня 2017 року на сумісному засіданні Сєвєродонецької міжрайонної та обласної МСЕК, за наслідками якого йому повторно встановлено 3 групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності з 01.07.2017 до 01.07.2019, нещасний випадок на виробництві (а.с.155-156)
Відтак, після виписки з Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів ВНМУ ім. М.І. Пирогова м.Вінниці, позивач двічі переоглядався Луганською обласною МСЕК та Сєвєродонецькою міжрайонною МСЕК, результати якого викладені у відповідних актах огляду, що перебувають в матеріалах справи. 
Висновки НДІ РІ Вінницького НМУ були враховані Луганською обласною МСЕК як при огляді позивача 20 жовтня 2016 року, так і під час його огляду 22 червня 2017 року, рішення про результати огляду є чинними.
Відтак, доводи позивача щодо неврахування відповідачем при повторному огляді обстеження НДІ РІ ВНМУ є необґрунтованими, підстав вважати, що відповідачем не враховано частини діагнозу у суду не має.
В своїх заявах про оскарження проведених експертиз, обслідувань та в апеляційній скарзі, позивач посилається на проведення комплексного обстеження всіх систем організму, однак не вказує, що саме на його думку не було проведено, які аналізи не були взяті, що унеможливлює надання повноцінної оцінки та перевірки такого порушення.
Крім того, НДІ РІ Вінницького НМУ 29 вересня 2016 року ОСОБА_1 видано направлення № 4115 для проведення стаціонарного обстеження в психо-неврологічний стаціонар за місцем проживання, що не виконано позивачем до теперішнього часу і не заперечувалось ним у судовому засіданні (а.с.28).
Посилання позивача на необов`язковість вищевказаного обслідування є необґрунтованою, оскільки його результати можуть бути підставою для перегляду позивачу групи інвалідності та встановлення  підвищення ступеню непрацездатності. 
При цьому, виконання встановлених лікарями методів лікування (зокрема, і стаціонарного лікування у спеціалізовану закладі) направлена на покращення життя позивача та є складовою реабілітаційних заходів.
Відтак, суд не вбачає порушень прав позивача у видачі йому направлення для проведення стаціонарного обстеження в психо-неврологічний стаціонар за місцем проживання та обґрунтованого очікування проходження позивачем лікування перед повторним оглядом та переглядом групи інвалідності позивача. 
Щодо відмови відповідача у направленні позивача для повторного огляду та дослідження його медичної справи до Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів ім. М.І. Пірогова м.Вінниці, суд зазначає, що позивач заявою від 26 червня 2019 року звернуся до відповідача із незгодою з рішенням Сєвєродонецької міжрайонної МСЕК від 26 червня 2019 року, акт огляду якого перебуває в матеріалах справи (а.с.63-64).
На підставі вищевказаної заяви Луганською обласною МСЕК оглянуто позивача 17 липня 2019 року з метою перевірки рішення Сєвєродонецької міжрайонної МСЕК від 26 червня 2019 року, за наслідками якого затверджено рішення міжрайонної МСЕК (а.с.65-66).
Листом від 18 липня 2019 року №01-17/147зв відповідачем  роз`яснено порядок оскарження рішення Луганської обласної МСЕК від 17 липня 2019 року до Центральної МСЕК МОЗ України. Одночасно даним листом відповідачем повідомлено позивача про те, що можливість направлення ОСОБА_1 до Українського НДІ реабілітації інвалідів м.Вінниці буде розглянута після отримання відповіді з Інституту (а.с.35). 
Отже, доводи позивача щодо відмови йому у повторному огляді є безпідставними, оскільки відповідачем надано позивачу вичерпну відповідь коли саме такий огляд може бути проведений.
Листом від 30 липня 2019 року №01/17-154зв повідомлено позивача про недоцільність направлення його на обстеження до зазначеного інституту через  поведінкові реакції та розлади психіки ОСОБА_1 під час перебування в клініці інституту з 25 вересня 2016 року по 29 вересня 2016  року (а.с.36, 37).
При цьому, питання щодо направлення ОСОБА_1 на обстеження в клініку НДІ РОІ ВНМУ м.Вінниці є правом, а не обов`язком відповідача.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на можливість його направлення до іншого міста та до іншого інституту судом  апеляційної інстанції не розглядається, оскільки таке питання не було предметом позову, а заява позивача фактично містить незгоду позивача із результатами обстеження Луганської обласної МСЕК від 17 липня 2019 року.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що дії відповідача узгоджуються із вимогами діючого законодавства, а тому суд не вбачає підстав для визнання дій Луганський КЗ «ОЦМСЕ» протиправними та відповідно зобов`язання здійснити повторний огляд ОСОБА_1 .
Вимоги позивача про зобов`язання Луганський КЗ «ОЦМСЕ» внести зміни до індивідуальної програми реабілітації також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів звернення до відповідача із заявою про внесення змін до неї та надання відмови та таку зміну, при цьому, позивач не конкретизує, що саме необхідно внести в таку програму, що унеможливлює надання оцінки його вимогам.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволені позовних вимог у зв`язку  з  їх необґрунтованістю.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
                                                   
                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі № 360/4905/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 серпня 2020 року.

       Судді                                                                            Т.Г.Арабей 
                                                                                          Г.М. Міронова
                                                                                          Л.В. Ястребова