ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

22 липня 2020 року
м. Харків

Справа № 638/16490/17
провадження № 22-ц/818/115/20

Харківський апеляційний суд в складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.
суддів колегії - Кругової С.С., Яцини В.Б. 
за участю секретаря судового засідання - Плахотнікової І.О.

учасники справи:
представники позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
відповідач - Харківська обласна державна адміністрація в особі Управління культури і туризму 
відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представників позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 липня 2019 року, ухваленого суддею Штих Т.В., за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_1 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 , ОСОБА_130 , ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_134 , ОСОБА_135 , ОСОБА_136 , ОСОБА_137 , ОСОБА_138 , ОСОБА_139 , ОСОБА_140 , ОСОБА_141 , ОСОБА_142 , ОСОБА_143 , ОСОБА_144 , ОСОБА_145 , ОСОБА_146 , ОСОБА_147 , ОСОБА_148 , ОСОБА_149 , ОСОБА_150 , ОСОБА_151 , ОСОБА_152 , ОСОБА_153 , ОСОБА_154 , ОСОБА_155 , ОСОБА_156 , ОСОБА_157 , ОСОБА_158 , ОСОБА_159 , ОСОБА_160 , ОСОБА_161 , ОСОБА_162 , ОСОБА_163 , ОСОБА_164 , ОСОБА_165 , ОСОБА_166 , ОСОБА_167 , ОСОБА_168 , ОСОБА_169 , ОСОБА_170 , ОСОБА_171 , ОСОБА_172 , ОСОБА_173 , ОСОБА_174 , ОСОБА_175 , ОСОБА_176 , ОСОБА_177 , ОСОБА_178 , ОСОБА_179 , ОСОБА_2 до Харківської обласної державна адміністрація в особі Управління культури і туризму, головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року позивачі звернулись до суду з позовом, після уточнення якого просили стягнути з казначейського рахунку Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Харківській області на їх користь 13 695 177,52 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої позивачам внаслідок порушення їх трудових прав діями Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилались на те, що у період з 01 січня 2011 року по 15 листопада 2012 року позивачі знаходились у трудових відносинах з Державним підприємством «Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка», яке є правонаступником припиненого рішенням Харківської обласної ради від 15 листопада 2012 року Обласного комунального підприємства «Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка». Позивачі зазначають, що впродовж вказаного періоду їм не в повному обсязі виплачувалися складові заробітної плати, яким є додатковий коефіцієнт підвищення посадових окладів. У зв`язку з чим позивачам завдано майнову шкоду у вигляді неотримання останніми половини належної їм заробітної плати за 22 місяці. 

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 липня 2019 року позовні вимоги залишені без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представники позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилалась на те, що у задоволенні клопотання про допит у якості свідка ОСОБА_180 невмотивовано відмовлено, а формально задовольнивши клопотання про допит колишнього начальника Управління культури і туризму ХОДА Кузнєцова Д.П. суд не вжив жодного заходу для встановлення його місця перебування і виклику в судове засідання як свідка. Внаслідок чого обставини порушення трудових прав позивачів зазначеними службовими особами, які мають вирішальне значення для справи, не були з`ясовані, що є передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування завідомо неправомірного рішення. Вказують на те, що судом першої інстанції не вірно встановлено обставину нарахування заробітної плати позивачів нібито без порушень за наявності в матеріалах справи належних і допустимих доказів, які беззаперечно доводять факт порушення трудових прав позивачів з боку відповідача при затвердженні розписів і нарахуванні заробітної плати. Вважають, що посилання в рішенні суду першої інстанції на пред`явлення позову до неналежного відповідача спростовується доказами, що містяться в матеріалах справи. Зазначають, що позивачами надано всі належні та допустимі докази для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга представників позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що позивачі є працівниками ДП «Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка», яке є правонаступником припиненого рішенням ХVІІ сесії Харківської обласної ради VІ скликання №552-VІ від 15 листопада 2012 року Обласного комунального підприємства «Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка».

Так, рішенням Харківської обласної ради VІ скликання №552-VІ від 15 листопада 2012 року було постановлено на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 18 червня 2012 року №493-р «Про погодження передачі цілісного майнового комплексу Харківського національного академічного театру опери та балету ім. М.В. Лисенка у державну власність», яким театр був переданий у державну власність з віднесенням його до сфери управління Міністерства культури України.

У позовній заяві позивачі зазначають, що власником Обласного комунального підприємства «Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» є Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації. Відповідно, функції затвердження штатних розписів і нарахування заробітної плати працівників Обласного комунального підприємства «Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» до 15 листопада 2012 року здійснювалось власником підприємства - Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації. 
Разом з тим, при нарахуванні їм заробітної плати за період з 01 січня 2011 року по 15 листопада 2012 року були допущені системні порушення трудового законодавства, а саме власником підприємства не виконувалась постанова КМУ від 03 лютого 2010 року №109 «Про оплату праці працівників закладів культури, яким надано статус академічних», згідно якої починаючи з 01 січня 2011 року під час визначення максимальних розмірі посадових окладів (ставок заробітної плати) керівних працівників, художнього та артистичного персоналу закладів культури, яким надано статут академічних, застосовується додаткових коефіцієнт підвищення посадових окладів максимальний розмір якого не перевищує 2, а інших працівників цих закладів - 1,3. 
Внаслідок протиправного ухилення протягом 22 місяців з боку власника підприємства - Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації від виконання Постанови КМУ від 03 лютого 2010 року №109 їм було завдано матеріальної шкоди у вигляді неотримання надбавки за рахунок встановленого Постановою КМУ від 03 лютого 2010 року №109 додаткового коефіцієнту підвищення посадових окладів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованості відповідача перед позивачами по нарахованому, але не виплаченому доходу немає; позивачі звернулись з позовом до неналежного відповідача, обрали неналежний спосіб захисту, не зазначили який саме державний орган чи посадова особа своїми винними діями завдали шкоди позивачам; позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог; сума стягнення визначена лише загальна, розрахунок не є належним.

Колегія суддів погоджується не з усіма мотивами, з яких виходив суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно -ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Згідно ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.
Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.
Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ст.98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Статтею 14 Закону України «Про театри і театральну справу» від 31 травня 2005 року N 2605-ІV передбачено, що фінансування діяльності театрів залежно від форм власності, статусу та інших ознак, установлених бюджетним законодавством, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, інших місцевих бюджетів, а також коштів підприємств, установ, організацій, громадян та їх об`єднань. Засновники театрів здійснюють фінансування їх діяльності в порядку і розмірах, передбачених установчими документами.

Відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу регулюються Бюджетним кодексом України.

Так, згідно ч.2 ст.22 цього Кодексу головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно:
1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників;
2) за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників;
3) за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів визначаються рішенням про місцевий бюджет відповідно до пунктів 2 і 3 частини другої цієї статті (ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до рішень обласної ради «Про обласний бюджет на 2011 рік» та «Про обласний бюджет на 2012 рік» Управління культури і туризму обласної державної адміністрації визначено головним розпорядником коштів по галузі «Культура і мистецтво».

Головний розпорядник бюджетних коштів поміж іншого: отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством (ч.5 ст.22 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2002 року №228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» розпорядники свої витрати приводять у відповідність з бюджетними асигнуваннями та іншими показниками, що доведені лімітними довідками. Для цього чисельність працівників установи, що пропонується до затвердження за штатним розписом, та інші витрати повинні бути приведені у відповідність з обсягами бюджетних асигнувань таким чином, щоб забезпечити виконання покладених на установу функцій.
Кошториси, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, плани використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів), помісячні плани використання бюджетних коштів і штатні розписи затверджуються керівником відповідної вищестоящої установи, за винятком випадків, зазначених у пункті 33 цього Порядку (якщо законодавством не встановлено інший порядок затвердження).

Тобто, штатні розписи з 01 січня 2011 року по 15 листопада 2012 року розроблялись посадовими особами ОКП «Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» та передавались для затвердження Управлінню культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації. 

Як зазначає відповідач Харківська обласна державна адміністрація в особі Управління культури і туризму за період з 01 січня 2011 року по 15 листопада 2012 року видатки на оплату праці працівників ОКП «Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» Управлінням було профінансовано у повному обсязі відповідно до затверджених планів використання бюджетних коштів на 2011 та 2012 роки та бюджетних фінансових зобов`язань, зареєстрованих в органах Державної казначейської служби. 

Сторонами не заперечувалось, що нарахування та виплата заробітної плати працівникам ОКП «Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» здійснювались бухгалтерією театру, а не відповідачем.

Суд першої інстанції вважав Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації неналежним відповідачем за вимогами позивачів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З огляду на зазначене, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

З матеріалів справи вбачається, що позивачі первісно звернулися до суду з позовними вимогами про стягнення належної відповідачам заробітної плати з посиланням на положення ст.233 КЗпП України.

У подальшому позов неодноразово уточнювався.

Остаточно позивачі в особі своїх представників просили стягнути з казначейського рахунку Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Харківській області на їх користь 13 695 177,52 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої позивачам внаслідок порушення їх трудових прав діями Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації, посилаючись на положення ст.1774 ЦК України.

Отже позивачі, з посиланням на ст.1174 ЦК України просять відшкодувати шкоду завдану неправомірними діями посадової особи відповідача - Харківської обласної державної адміністрації в особі Управління культури і туризму. Вказують, що посадовою особою відповідача затверджено штатні розписи, в яких не був зазначений коефіцієнт за академічний статус театру, що призвело до порушення трудових прав позивачів та завдало їм майнової шкоди.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції, що Харківська обласна державна адміністрація в особі Управління культури і туризму є неналежним відповідачем у справі - є безпідставним.

Основним принципом судочинства, закріпленим Конституцією України, є законність. Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про судоустрій України» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів суспільства і держави.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 цієї статті передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів:
визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Вказана норма підлягає застосуванню у випадках, коли є відомою конкретна посадова або службова особа органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю якої завдано шкоди фізичній або юридичній особі.

Суб`єктом завдання шкоди відповідно до ст. 1174 ЦК є не будь-який працівник органу державної влади, органу влади АР Крим та органу місцевого самоврядування, а тільки їх посадова або службова особа. Визначення посадової особи наводиться у ст. 2 Закону України «Про державну службу», відповідно до якої посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій. Посадовою особою за Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Суб`єктом відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, є держава, Автономна Республіка Крим або орган місцевого самоврядування. Відшкодування шкоди здійснюється за рахунок державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим та відповідних місцевих бюджетів.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що основною умовою застосування ст. 1174 ЦК України є те, що матеріальна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.

Отже, підставою для відшкодування шкоди за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини органу державної влади чи його посадових осіб, є незаконність дій чи бездіяльності вказаних осіб, шкода та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та її результатом - шкодою. При відсутності хоча б однієї із вказаних умов, зобов`язання з відшкодування шкоди не виникає.

Згідно з ч.ч.1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Докази, на які посилаються позивачі надані ними переважно у копіях, між тим, суд не був позбавлений можливості у відповідності до вимог ст.95 ЦПК України витребувати для огляду їх оригінали, тому зазначення в рішенні суду про неналежність цих доказів серед підстав для відмови у задоволенні позову не відповідає вимогам закону.

Так, на підтвердженння своїх позовних вимог позивачі посилаються на наступні докази:

копію листа Міністерства праці та соціальної політики України на адресу керівництва ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка від 26 лютого 2009 року вих №2126/0/14-09/13 (том 11 аркуш 97), в якому зазначено, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2004 року №968 умовами оплати праці працівників академічних закладів культури були передбачені додаткові коефіцієнти підвищення граничних розмірів посадових окладів, а саме керівних працвівників, художнього та артистичного персоналу на 100%, інших працівників театрів - на 30% та визначений Перелік державних академічних театрів, до яких застосовувалась зазначена норма. До зазначеного переліку входить і Харівський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка. Підвищення установлювались у чітко визначених розмірах, тому, якщо вони були збережі з 01 вересня 2005 року при запровадженні постанови Кабінету Мінстрів України від 30 серпня 2002 року №1298, немає підстав зменшувати їх розміри на даний час, оскільки сформовані з урахуванням підвищень посадові оклади є основною заробітною платою;

копію депутатського звернення Народного депутата України С .М. Капліна на адресу Генерального директора Дніпропетровського академічного театру опери та балету ОСОБА_183 від 10 червня 2015 р. вих. № 574 (том 11, аркуш 98), в якому просять надати інформацію про заробітну плату артистів-солістів 16 та 17 розрядів ІІ категорії та артисті першої та вищої категорій на період з січня 2011 року по листопал 2012 років;

копію відповіді Генерального директора Дніпропетровського академічного театру опери та балету ОСОБА_183 на адресу Народного депутата України С.М. Капліна (том 11, аркуш 99-100) в якій наведені оклади штатних працівників16 та 17 тарифного разряду без урахування вислуги років та почесного звання;

Лист Голови постійної комісії Харківської обласної ради з питань науки, освіти, культури, історичної спадщини, духовносі та національних меншин В. Заковоротнього на адресу ОСОБА_1 від 07 листопада 2011 р. вих. №05-22/86 (том 11, аркуш 101), в якому зазначено, що згідно з рішенням обласної ради №256-VІ від 2 жовтня 2011 року "Про внесення змін до рішення обласної ради від 28 грудня 2010 року №64-VІ "Про обласний бюджет а 2011 рік" та додатків до нього (зі змінами) закладам мистецтв збільшено обсяг фінансування на суму 5464,3тис. грн.;

копію листа начальника управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації Д.П. Кузнецова на адресу начальника відділення Національної служби посередництва та примирення в Харківській області ОСОБА_184 від 22 жовтня 2012 року вих. № 04-01/3207 (на 1-му аркуші том 11, аркуш 102), в якому зазначено, що за рахунок коштів обасного бюджету працівникам Харківського національного академічного театру опери та балету ім. М.В. Лисенка провдолись виплати підвищених посадових окладів за звання "академічни" у 210 році у сумі 2 194,4тис.грн., у 2011 році у сумі 0,6тис. грн. У поточному році працівникам Харківського національного академічного театру опери та балету ім. М.В. Лисенка не проводились виплати підвищених посадових окладів за звання "академічний" у зв`язку з обмеженими можливостями обласного бюджету;

копію листа Національної служби посередництва і примирення на адресу Міністерства культури України вих.№ 06-01/01-23/02 від 12 листопада 2012 р. (том 11, аркуш 103-104), в якому зазначено, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 18 червня 2012 року №493-р "Про погодження передабчі цілісного майнового комплексту Харківського національного академічного театру опери та балету ім. М.В. Лисенка у державну власність" зазначену установу віднесено до сфери управління Міністерства культури України, а отже опалата праці працівників театру буде здійсннюватись за рахунок коштів Державного Бюджету України. Оскльки Міністерство культури України є головним розпоряджником бюджетних коштів та має право бюджетного запиту щодо обсягу коштів, необхідних для його діяльності на наступний рік, просять вжити всіх необхідних заходів з метою приведення оплати праці працівників ХНАТОБу у відповідність до вимог чинного законодавства України;

копію листа відділення в Харківській області Національної служби посередництва і примирення на адресу представників позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 18 квітня 2018 р. вих № 01-20/02/06-01 (том 11, аркуш 105), в якому зазначено, що рекомендації Національної служби посередництва та примирення були враховані Міністерством культури України і після переходу Харківського національного академічного театру опери та балету ім. М.В. Лисенка в сферу управління Міністерства культури України при нарахуванні заробітної плати було забезпечено встановлення "академічний" коефіцієнту художньому та артистичному персоналу;

копію листа Міністерства культури України на адресу голови первинної профспілкової організації працівників культури ДН цХНАТОБ ім. М.В.        Лисенка» ОСОБА_187 від 05 квітня 2017 року №294/15-2/55-17 (том 11, аркуш 106-107), в якому реконмендовано стосовно питань фінансування видатків на культуру з обласного бюджету Хареківської області в 2011 - 2012 роках, звернутись до Міністерства фінансів України;

копію листа Міністерства культури України на адресу голови первинної профспілкової організації працівників культури ДП "ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка" ОСОБА_187 від 24 квітня 2017 року №1435/15-2/13-17 (том 11, аркуш 108-109), в якому рекомендовано для більш детальної інформації з порушеного питання стосовно отриманих коштів з державного бюджету у листопаді - грудні 2012 року, звернутися безпосередньо до керівництва та фінансових служб Театру; 

копію листа Міністерства культури України на адресу голови первинної профспілкової організації працівників культури ДП «ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка» ОСОБА_187 від 11 травня 2017 року № 384/15-2/55-17 (том 11, аркуш 110), в якому повідомлено, що фінансування на виплату заробітної плати з нарахуванням здійснено у повному обсязі відповідно до планових призначень за січень-квітень поточного року. За інформацією ДП "Харівський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" всім працівникам Театру проведено перерахунок заробітної плати з 01 січня 2017 року згідно затвердженого штатного розпису;

копію листа Міністерства культури України на адресу голови первинної профспілкової організації працівників культури ДП «ХНАТОБ ім. М.В.Лисенка» ОСОБА_187 від 28 серпня 2013 року № 1 168 /15-4/53-13 (том 11, аркуш 111), в якому повідомлено, що заборгованість театру, яка виникла до 09 листопада 2012 року - це заборованість КП "Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка", яке належало до сфери управління Харківської обласної державної адмістрації. Відповідно до передаівального акут обласного КП "Харківського академічного театру опери та балету ім. М.В. Лисенка", затвердженого Шоловою Харківської обласної ради Черновим С.І., кредиторська заборгованість відсутня;

копію рішення Харківської обласної ради від 27 жовтня 2011 року №255-У «Про створення Комунального підприємства Харківської обласної ради «Великий Слобожанський ансамбль пісні і танцю» (том 11, аркуш 115), яким вирішно створити КП Харківської обласної ради «Великий Слобожанський ансамбль пісні і танцю» та призначено ОСОБА_185 на посаду директора цього комунального підприємства;

копію плану використання коштів обласного бюджету на потреби Комунального підприємства Харківської обласної ради «Великий Слобожанський ансамбль пісні і танцю» на 2012 рік із додатками на 7-ми аркушах (том 11, аркуш 116-122), в якому передбачені видатки на КП Харківської обласної ради «Великий Слобожанський ансамбль пісні і танцю»;

копію листа відділу забезпечення доступу до публічної інформації Харківської обласної державної адміністрації на адресу голови первинної профспілкової організації працівників культури ДП «ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка» ОСОБА_187 від 28 лютого 2017 р. №01-33/199 (том 1 аркуш 123-128), яким надано копії документів отримані на запит від Управління культури і туризму обласної адміністрації, а саме розподіл показників зведених кошторисів на 2011 рік та на 2012 рік;

копію розпорядження Голови обласної державної адміністрації ОСОБА_186 про порушення перед Міністерством культури України клопотання про надання Комунальному підприємству Харківської обласної ради «Великий Слобожанський ансамбль пісні і танцю» статусу академічного (том 11, аркуш 129), яким порушено перед Міністерством кульутри України клопотання про надання творчому колективу КП Харківської обласної ради «Великий Слобожанський ансамбль пісні і танцю» статусу академічний;

копії матеріалів з офіційного сайту Харківської обласної державної адміністрацією, які на думку позивачів мають ознаки реклами Комунального підприємства Харківської обласної ради «Великий Слобожанський ансамбль пісні і танцю» на 17-ти аркушах (том 11, аркуш 130-147);

копію листа Державної казначейської служби України від 17 листопада 2016 року вих. № 9-14/388-1936 (том 11, аркуш 148), в якому зазначено, що інформація щодо спрямування коштів для виплати додаткового кофеіцієнту підвищення посадових окладів за статус академічного працівника - працівникам Харківського Національного Академічного театру опери та балету ім. М.В. Лисенка в оганах Казначейства відсутня;

довідки Пенсійного Фонду України і розрахунки ненарахованої заробітної плати по кожному з позивачів.

Разом з тим, вказані докази, на які посилаються позивачі, не підтверджують факту неправомірних дій чи бездіяльності посадової особи Харківської обласної державної адміністрації в особі Управління культури і туризму.

Апеляційним судом встановлено, що позивачі приймались на роботу в ОКП «Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» та саме ця юридична особа здійснювала нарахування та виплату заробітної плати позивачам.

Відповідно до п.п. «а» п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року № 1298 надано право керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків установлювати працівникам цих установ, закладів та організацій конкретні розміри посадових окладів та доплат і надбавок до них.

Суд першої інстанції вдався до оцінки підстав та з`ясування обставин нарахування позивачам коефіцієнту за статус театру "національний", згідно постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2006 року №413 "Деякі питання оплати праці працівників національних закладів культури", хоча на ці обставини позивачі не посилались. Дійсно, міркування суду з цього приводу зазначені в оскаржуваному рішенні зайво, хоча і не призвели до неправильного вирішенння справи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів Украни "Про оплату праці працівників закладів культури, яким надано статус академічних" від 03 лютого 2010 року №109 встановлено, що під час визначення максимальних розмірів посадових окладів (ставок заробітної плати) керівних працівників, художнього та артистичного персоналу закладів культури, яким надано статус академічних, умови оплати праці яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. N 1298 ( 1298-2002-п ) "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери", застосовується додатковий коефіцієнт підвищення посадових окладів (ставок заробітної плати, тарифних ставок), максимальний розмір якого не перевищує 2, а інших працівників цих закладів - 1,3.

Тобто, встановлювати посадові оклади компетентні органи і особи мають право в межах фонду заробітної плати з додатковим коефіціентом підвищенння окладів за статус академічного від 1,0 до 2,0.

Матеріали справи свідчать, що кількість працівників, розмір та складові їх заробітної плати зазначалися у штатних розписах посадовими особами ОКП «Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка», а затвердженння штатних розписів, з огляду на завдання Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації та положення "Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2008 року №228 полягало, зокрема, у перевірці відповідачем відповідності витрат ОКП «Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» з обсягом бюджетних асигннувань.

Позивачі вважають, що бюджетних асигнувань вистачало для застосування до їх заробітної плати максимального коефіцієнту за статус театру "академічний". Натомість, відповідачем у спірний період було штучно засновано декілька комунальних підприємств у сфері культури, що вплинуло на обсяг видатків на ОКП «Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка».

Такі доводи позивачів не спростовують висновків суду, оскільки обов`язок роботодавця, а саме ОКП «Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» сплачувати заробітну плату у відповідності до вимог закону не може бути обмежений через утворення нових підприємств його засновником.

Як вбачається з відповіді Харківської обласної державної адміністрації Управління кульутри і туризму №01-01/3207 від 22 жовтня 2012 року одержувачі бюджетних коштів здійснюють фактичні видатки на заробітну плату, включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу лише в межах фонду заробтної плати затвердженого в планах використанння бюджетних коштів та фактично одержавних закладами мистецтва обсягів валових доходів. За рахунок коштів обасного бюджету працівникам Харківського національного академічного театру опери та балету ім. М.В. Лисенка провдолись виплати підвищених посадових окладів за звання "академічни" у 2010 році у сумі 2 194,4тис.грн., у 2011 році у сумі 0,6тис. грн. У поточному році працівникам Харківського національного академічного театру опери та балету ім. М.В. Лисенка не проводились виплати підвищених посадових окладів за звання "академічний" у зв`язку з обмеженими можливостями обласного бюджету.

Позивачі вказують, що виплати підвищених окладів за звання "академічний" у 2011 року не проводились. Між тим, із зазначеної відповіді Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації №01-01/3207 від 22 жовтня 2012 року вбачається, що у 2011 році виплати проведені у сумі 0,6тис. грн.

Матеріали справи не містять копій штатних розписів ОКП «Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» за спірний період, клопотань про їх витребування у роботодавця позивачі не заявляли, тому беззаперечних доказів, які дозволяли б перевірити розмір та наявність коефіцієнтів, що були зазначені в штатних розписах, які затверджував відповідач - суду не надано.

Роботодавцем та особою, яка зобов`язана виплачувати позивачам заробітну плату в розмірі, що відповідає вимогам закону у спірний період був ОКП «Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка».

З пояснень позивачів та їх представників встаровлено, підтверджується судовими рішеннями, що містяться у відкритому доступі в ЄДРСР, що деякі позивачі звертались до ДП «Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» про стягнення невиплачної заробітної плати за академічний статус роботодавця за період з січня 2011 року по жовтень 2012 року та у задоволенні таких вимог було відмовлено за їх безпідставністю.

Переважна більшість позивачів із такими вимогами до суду не звертались, між тим права на таке звернення вони наразі не позбавлені. 

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вважає доведеним той факт, що мали місце неправомірні дії посадової особи відповідача в результаті яких позивачам було завдано майнову шкоду у розмірі недонарахованої та невиплаченої їм заробітної плати.

За таких обставин колегія суддів вважає за можливе змінити рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову з мотивів в редакції цієї постанови.

Оскільки судом першої інстанції в рішенні суду були наведені не вірні мотиви відмови в задоволенні позову, рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представників позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 липня 2019 року - змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повну постанову складено 27 липня 2020 року.

Головуючий -                                                                      Н.П. Пилипчук

Судді -                                                                         В.Б. Яцина

                                                                                С.С. Кругова