Єдиний унікальний номер 236/506/20 
Номер провадження 22-ц/804/1970/20        

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
                            
09 липня 2020 року                        Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача    Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Корчистої О.І., Тимченко О.О., 

розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому провадженні цивільну справу № 236/506/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку, грошової допомоги, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 квітня 2020 року у складі судді Бєлоусова А.Є., -

                                                                  В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товарист-ва "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця) про стягнення заборгованості по заробітній платі.
Зазначав, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював оператором дефек-тоскопного візка 7 розряду дільниці дефектоскопії Виробничого підрозділу "Родаківське моторва-гонне депо" структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".
Наказом № 1645-ОС від 17 липня 2017 року був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України  у зв`язку зі скороченням штату працівників.
  Посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з ним не провів, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за березень - 2017 року 4 288 грн. 61 коп. за квітень 2017 року - 2 600 грн. за травень 2017 року - 2 743 грн. 36 коп., за чер-вень 2017 року - 2 743 грн. 36 коп., за липень 2017 року (включаючи грошову компенсацію за не-використану відпустку та грошову допомогу) - 6 738 грн. 02 коп., компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати у сумі 4 216 грн. 64 коп.    
Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публіч-ного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ПАТ "Укрзалізниця") з публічного на при-ватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене на-йменування АТ "Укрзалізниця").
  Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 квітня 2020 року позо-вні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх випла-ти  задоволено.
Стягнути з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за: березень 2017 року – 4 288 грн. 61 коп., квітень 2017 року – 2 600 грн. 98 коп., травень 2017 року – 2 743 грн. 36 коп., червень 2017 року – 2 743 грн. 36 коп., липень 2017 року – 6 738 грн. 02 коп. (в тому числі вихідна допомога при звільненні та компенсація за невикористані дні відпустки), а всього у сумі 19 114 грн. 33 коп. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).
Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 4 181 грн. 32 коп.
    Зобов`язано АТ "Укрзалізниця" при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.
    Рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць допу-щено до негайного виконання.         
    Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
    Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач в апеляційній скарзі посилається на неправи-льне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,  просить скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 квітня 2020 року і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
   Апеляційна скарга мотивована тим, що Указом Президента України "Про рішення Ради на-ціональної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" було припинено зв`язок з виробни-чими підрозділами структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також стала неможливою передача з непідконтроль-ної території первинних документів, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення  у межах Донецької та Луганської областей.
Заборгованість із заробітної плати перед позивачем за період березень - квітень 2017 року у відповідача відсутня, оскільки нарахування заробітної плати не здійснювалося через відсутність первинних документів.
Суд врахував розрахунки заробітної плати та стягнув невиплачену заробітну плату та інші платежі виключно на підставі доказів позивача, які виготовлені на непідконтрольній українській владі території. Сума заборгованості із заробітної плати не підтверджена відповідними первинни-ми документами і не нарахована в установленому законом порядку. 
Суд помилково не застосував до позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації втрати частини доходів положення та висновки, викладені в Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року. 
Позивач в апеляційному порядку рішення суду не оскаржував.  
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 травня 2020 року за апеляційною скаргою від-повідача АТ "Укрзалізниця" відкрито апеляційне провадження (а.с. 96 - 98).
Позивач ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 12 травня 2020 року з копією апеляційної скарги отримав 18 травня 2020 року, що підтверджено рекомендо-ваним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 102).   
Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивачем ОСОБА_2 до апеляційного суду не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не переш-коджає перегляду рішення суду першої інстанції.
   Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02 червня 2020 року справу відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у ній складає 23 330 грн. 97 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до тих, які відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позов-ного провадження (а.с. 105 - 107).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляцій-ної скарги,  апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ "Укрзалізниця"  не під-лягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верхо-венства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодек-сом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, не-упереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду Украї-ни від 24 жовтня 2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оска-ржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої його частини.  
Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публіч-ного акціонерного товариства "Українська залізниця" з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене найменування АТ "Укрзалізниця").       
Відповідно до ст. 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генераль-ною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист вiд безробіття.
Частиною 3 ст. 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умо-ви праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
У ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 1); в період між переглядом розміру мінімальної за-робітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (ст. 33).
   Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розра-хунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших поса-дових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.
   З записів у трудовій книжці ОСОБА_1 вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. На підставі наказу (розпорядження) № 1645-ОС від 17 липня 2017 року його звільнено з 17 липня 2017 року з посади оператора дефектоскопного візка 7 розряду дільниці дефектоскопії ВП "Родаківська дистанція колії" СП "Луганська дирекція залізничних перевезень" РФ "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі ско-роченням штату. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Луганська дирекція залізни-чних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підписано пер-шим заступником начальника Луганської дирекції залізничних  перевезень ОСОБА_3 . Наказом визначено виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 4 дні відпустки та одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку. (а.с. 12).
  На підтвердження розміру не виплаченої заробітної плати позивачем до суду надані розраху-нкові листи (табулеграми) за період з березня по липень 2017 року, згідно яких позивачу відпові-дачем була нарахована до виплати заробітна плата: за березень 2017 року –            4288 грн. 61 коп., квітень 2017 року – 2600 грн. 98 коп., травень 2017 року – 2743 грн. 36 коп., червень 2017 року - 2743 грн. 36 коп., липень 2017 року - 6738 грн. 02 коп. (а.с. 13-17). 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з то-го, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом "Про оплату праці", позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні не отримав усі належні платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань. 
Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що на-лежать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо праців-ник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошо-вому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.         
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представни-ками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після за-кінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Висновок суду першої інстанції про доведеність заборгованості відповідача по заробітній пла-ті за березень 2017 року у розмірі 4 288 грн. 61 коп., за квітень 2017 року – 2 600 грн. 98 коп., за травень – 2 743 грн. 36 коп., червень 2017 року - 2 743 грн. 36 коп., липень 2017 року - 6 738 грн. 02 коп. (з урахуванням компенсації за 4 дні невикористаної відпустки та вихідна допомога при звільненні) на загальну суму 19 114 грн. 33 коп. підтверджується наданими позивачем розрахун-ками заборгованості, розрахунком заробітної плати за березень - липень 2017 року,  а також інди-відуальними відомостями про застраховану особи з Пенсійного фонду України (форми ОК-5) (а.с. 13-18, 117).
Відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, наказом начальника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 16 березня 2017 року № 58-ДН, згідно якого у зв`язку з відсутністю орга-нізаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 23).
Даний наказ узгоджується з нормою ст. 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Відповідачем ці відомості не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недосто-вірними.
Посилаючись в апеляційній скарзі на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт ви-конання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум оплати за час простою за березень - липень 2017 року не наводить.
Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Оскільки в період простою, встановленого структурним підрозділом "Луганська дирекція залі-зничних перевезень", до складу якого входив виробничий підрозділ "Родаківська дистанція колії", позивач на виконання наказу виходив на своє робоче місце до дня звільнення, що підтверджується наданими до суду першої інстанції розрахунками заробітної плати, копією табеля обліку використання робочого часу та копією Журналу обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться у простої (цех 22) (а.с. 24-33, 47-58) та на день звільнення позивача наказ про встановлення простою скасовано не було, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.
Згідно наказу (розпорядження) № 1645-ОС від 17 липня 2017 року позивач звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та має право на компенсацію за 4 дні невико-ристаної відпустки та виплату вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 12). Саме на підставі цього наказу відповідачем здійснено запис у трудову книжку позивача про його звільнення (а.с. 11).
Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується гро-шова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки
Сума компенсації за невикористану відпустку згідно наданого позивачем розрахунку заробіт-ної плати складає 1010 грн. 20 коп. та відповідачем в апеляційній скарзі її розмір не оспорюється.
Посилаючись на те, що заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати відсутня, відповідач будь-якої інформації щодо нарахованих, сплачених йому сум до суду не надав. 
Більш того, відповідач визнає, що починаючи з 16 березня 2017 року заробітну плату позивачу до дня звільнення, тобто до 17 липня 2017 року, не нараховував, що розрахунок з позивачем при звільненні не провів.
Доводи апеляційної скарги про те, що з березня 2017 року до структурного підрозділу "Луган-ська дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробіт-ної плати за період з 16 березня 2017 року не спростовують висновків суду.
Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Ка-саційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною докумен-тацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.
Що стосується посилання на втрату контролю і доступу АТ "Укрзалізниця" до своїх виробни-чих потужностей та іншого майна, що знаходяться на території, тимчасово не підконтрольних ор-ганам державної влади України, вони не впливають на висновки суду, оскільки згідно наказу на-чальника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 16 березня 2017 року № 58-ДН відповідальними за облік явки працівників, які знаходяться на простої, було призначено начальників відповідних ви-робничих підрозділів та саме виробничі підрозділи здійснювали нарахування заробітної плати своїм працівникам (а.с. 23). 
Згідно доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву Науково-правового висновку Тор-гово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених за-конодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2,  який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що:
- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 682-Н від 12 травня 2017 року "Про фор-мування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку пра-цівників структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" створена робоча комісія з працівників регіональної філії "Донецька залізниця" до моменту закінчення скорочення штату працівників Донецької дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання документів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування документів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінансовій звітно-сті та з інших питань фінансової діяльності; 
- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 899-Н від 26.06.2017 року "Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних пе-ревезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень", яким враховується нестандартна ситу-ація та особливості роботи регіональної філії "Донецька залізниця", оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а ви-плата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією "Донецька залізни-ця" через каси структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійс-нення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Лугансь-ка дирекція залізничних перевезень" (а.с. 66 - 70).
Маючи відомості про нарахування позивачу заробітної плати, зокрема до 17 липня 2017 року, зазначивши в наказі про припинення трудового договору про виплату позивачу при звільненні компенсації за 4 дні невикористаної відпустки та вихідної допомоги при звільненні, відповідач довідку про нарахування зазначених в наказі сум не видає, чим зловживає своїми процесуальними правами. Отже, суд першої інстанції з метою захисту конституційного права позивача на оплату праці обґрунтовано взяв до уваги надані позивачем розрахунки заробітної плати.
Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду першої інстанції документів за підписом від-повідальної посадової особи ні про нараховану позивачу заробітну плату за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі за цей пері-од, ні про відсутність такої заборгованості, в апеляційній скарзі визнає,  що з 16 березня 2017 року нарахування позивачу заробітної плати припинено через відсутність первинних документів, що розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, суд першої інстанції при вирішенні спору обґрунтовано виходив з доказів, наданих позивачем, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгова-ності з виплати заробітної плати (сум, які належали йому від підприємства на день звільнення).
Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року є підставою для звільнення відповідача від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.
Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодав-ством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської об-ласті, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Доне-цькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обстави-нами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. 
У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регі-ональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на територіях міста До-нецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.
Втрата контролю і доступу ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та Луганська АДРЕСА_2 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.
Це свідчить про відсутність вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків (а.с. 66 - 70).
Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відпові-дальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок ви-падку або непереборної сили.
Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" встановлено, що сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непере-борної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`я-зань (стаття 10).
Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена ст. 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу на-лежних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його се-редній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь праців-ника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затри-мки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсут-ність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП), компенсація за не-використані дні відпустки (ст. 83 КЗпП) не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.
Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період прове-дення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, вста-новлених ст. 116 КЗпП України.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно во-лодіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспі-льства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.  
В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав люди-ни зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині ст. 1 Протоколу № 1, має ав-тономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класи-фікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що станов-лять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений ст. 1 Протоколу № 1 (п. 22). 
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з регіональною філією "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою згідно графіку роботи виходив на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати йому заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, виплати компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги про що роботодавцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.
Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року, у строки, встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що на-лежали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення ви-мог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі.
З позовної заяви вбачається, що позивач, при обчисленні заборгованості по заробітній платі, виходив з сум до виплати після утримання податків і обов`язкових платежів. У зв`язку з відсутніс-тю сумнівів щодо правильності розрахунків сум заборгованості суд першої інстанції дійшов вірно-го висновку про задоволення позовних вимог позивача в цій частині. 
Відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її ви-плати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію грома-дянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини влас-ника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпе-чення) (стаття 2).
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється ви-плата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).
Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію грома-дянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міні-стрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компе-нсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".
Відповідно до пунктів 4, 5 зазначеного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання пода-тків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення мі-сячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс спожив-чих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).
Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата за-боргованості за відповідний місяць (пункт 5).
Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам ча-стини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний харак-тер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення ре-альної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівель-ної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до статті 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону Украї-ни від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати прова-диться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.
  Оскільки на теперішній час позивачу не виплачена заборгованість по заробітній платі за бе-резень - липень 2017 року, компенсація за невикористану відпустку, затримка виплати цих грошо-вих доходів складає більше одного місяця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із пору-шенням строків їх виплати є обґрунтованими. 
Доводи щодо розміру компенсації в апеляційній скарзі відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відобра-жає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріально-го та процесуального права. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеля-ційної скарги не має.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рі-шення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволен-ня, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відш-кодуванню не підлягають. 
Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.
Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення. 
Рішення   Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 квітня 2020 року зали-шити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повне судове рішення складено  09 липня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                              Ю.М. Мальований

                                                                                                О.І. Корчиста

                                                                                                О.О. Тимченко