ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.002386 пров. № А/857/3628/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року, головуючий суддя – Гулкевич І.З., ухвалене о 14:01 год. у м. Львові, повний текст якого складено 20.01.2020 року, у справі за адміністративним позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», Львівська міська рада, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про зобов`язання до вчинення дій,-
                                                 В С Т А Н О В И В :

Позивач – Галицька РА Львівської МР звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи -  ЛКП «Старий Львів», Львівська МР, Управління охорони історичного середовища Львівської МР, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в якому просила зобов`язати співвласників квартири АДРЕСА_1 за власні кошти демонтувати самовільно влаштований тамбур біля квартири № АДРЕСА_2 будинку АДРЕСА_3 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що будинок на вул. Вірменькій,35 у м. Львові перебуває у віданні Львівської міської ради, на обслуговуванні у ЛКП «Старий Львів». Вказаний будинок є пам`яткою архітектури національного значення (охоронний №325) відповідно до Списку пам`яток архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 24.08.1963 року №970. До повноважень позивача згідно з   Законом України «Про охорону культурної спадщини»  належить забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження. Відповідачем проведено ремонтні роботи по переплануванню (розширення тамбуру) на пам`ятці культурної спадщини по АДРЕСА_4 без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, що є порушенням вимог законодавства про охорону культурної спадщини. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року адміністративний позов задоволено; зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - співвласників квартири АДРЕСА_1 за власні кошти АДРЕСА_5 квартири АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що посилаючись на встановлену обставину проведення ремонтних робіт по переплануванню (розширенню тамбура) суд зобов`язав відповідача демонтувати цей тамбур, чим фактично позбавив відповідачів права на належне їм майно.
В судовому засіданні представник відповідача та третя особа підтримали апеляційну скаргу, вважають оскаржене рішення суду протиправним та просили подану апеляційну скаргу задовольнити.
Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення третьої особи та представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно з інформаційної довідки № 155540553 від 08.02.2019 року, сформованої на основі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_6 на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 та 3/4 на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності №5789595 від 05.07.2013 року.
Будинок АДРЕСА_3 є пам`яткою архітектури національного значення (охоронний №325) відповідно до Списку пам`яток архітектури Українського РСР, що перебувають під охороною держави, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 24.08.1963 року №970.
26.09.2018 року ЛКП «Старий Львів» складено акт-попередження №82, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_1 на АДРЕСА_3 в коридорі загального користування 1 поверху збільшив тамбур при вході у квартиру АДРЕСА_2 . 5,0 кв АДРЕСА_7 . на 1,5 кв АДРЕСА_8 
28.09.2018  року ЛКП «Старий Львів» скерувало листа в Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради  для розгляду та вжиття заходів самовільного збільшення тамбура ОСОБА_1 
Постановою № 01959 у справі про адміністративне правопорушення від 13.10.2018 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, а саме проведення ремонтних робіт по переплануванню (розширення тамбуру) на пам`ятці культурної спадщини на АДРЕСА_4 без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
30.01.2019 року комісією ЛКП «Старий Львів» проведено обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 та складено акт, в якому зазначено , що ОСОБА_1 здійснено перепланування із розширенням тамбуру на сходовій клітці 1 поверху.
01.02.2019 року ЛКП «Старий Львів» скерувало попередження ОСОБА_1 , в якому зазначено, привести загальний коридор (із розширенням тамбуру) в будинку АДРЕСА_3 до попереднього стану.
21.02.2019 року позивач прийняв розпорядження № 67 «Про демонтаж самовільно влаштованого тамбуру біля квартири АДРЕСА_1 , яким затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол № 5 від 12.02.2019 року) та зобов`язано відповідачів за власні кошти демонтувати самовільно влаштований тамбур біля квартири АДРЕСА_2 будинку АДРЕСА_3 .
10.04.2019 року комісією ЛКП «Старий Львів» проведено обстеження та виявлено, що вимоги розпорядження Галицької районної адміністрації №67 від 21.02.2019 не виконано, про що складено відповідний акт.
У зв`язку із невиконанням відповідачем вищезазначеного розпорядження та попередження, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не подано до суду доказів оскарження чи скасування розпорядження Галицької районної адміністрації ЛМР №67 від 21.02.2019 року «Про демонтаж самовільно влаштованого тамбуру біля квартири АДРЕСА_1 ».
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Як встановлено  ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно із ч. 2  ст. 13 ЦК України  при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Частиною 2  ст. 139 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно із частиною 1  ст. 376 ЦК України  житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Відповідно до ч. 7  ст. 376 ЦК України  у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проведено ремонтні роботи по переплануванню (розширення тамбуру) на пам`ятці культурної спадщини на АДРЕСА_4 без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини та без погодження з власниками квартир у будинку.
Відповідно до акта-попередження №82 ЛКП «Старий Львів» ОСОБА_1 на АДРЕСА_3 в коридорі загального користування 1 поверху збільшив тамбур при вході у квартиру 
АДРЕСА_9 квартири АДРЕСА_1 , яким затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол № 5 від 12.02.2019 року) та зобов`язано відповідачів за власні кошти демонтувати самовільно влаштований тамбур біля квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до технічного паспорта квартири 1 по АДРЕСА_3 , спірний тамбур зазначений у плануванні квартири, однак його розміри не вказані в останньому, а позивачем не заперечується факт існування такого тамбуру.
Проте, звертаючись із даним позовом до суду позивач просить зобов`язати співвласників квартири АДРЕСА_1 за власні кошти демонтувати самовільно влаштований тамбур біля квартири АДРЕСА_2 будинку АДРЕСА_3 .
Наведене свідчить про те, що задоволення позовних вимог призведе до демонтажу тамбуру квартири АДРЕСА_1 в цілому, що порушить право власності на належне майно відповідачу в частині розпорядження зазначеним тамбором. 
Зокрема, слід наголосити на те, що знесенню самовільного будівництва підлягає нерухоме майно тільки те, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, в разі істотного порушення будівельних норм і правил.
В даному ж випадку, тамбур вказаної вище квартири існував, а звернення до суду із позовом про його знесення в цілому є передчасним, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у справі №1.380.2019.002386 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 25.06.20