КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
            Справа № 756/6112/18                                       Головуючий у 1 інстанції: Андрейчук Т.В. 
            Провадження № 22-ц/824/8329/2020                       Доповідач: Шебуєва В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 липня 2020 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                       Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
секретар                                        Майданець К.В.,
 
розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав,-
 
в с т а н о в и в:
 
В травні 2018 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав. Зазначили, що відповідач ОСОБА_3 є їхнім батьком. В 2012 році у їхній родині почались проблеми, які поглибились у 2013 році, коли ОСОБА_3  ініціював розірвання шлюбу з їх матір`ю ОСОБА_4 . Протягом 2013-2015 років вони бачили ОСОБА_3 лише декілька разів, він не виявляв бажання спілкуватися, не відповідав на їхні телефонні дзвінки, не брав участь у їх вихованні, не надавав кошти на їх утримання в обсязі, достатньому для забезпечення усіх потреб. ОСОБА_3 лише створював видимість того, що бажає брати участь у їх вихованні. Відповідач звернувся до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про визначення йому способу участі у вихованні синів та спілкуванні з ними після звернення їх матері ОСОБА_4 з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. Однак після винесення Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією розпорядження від 17 березня 2015 року про встановлення ОСОБА_3 графіку побачень з дітьми і до закінчення дії цього розпорядження відповідач жодного разу не прийшов до них. До школи, в якій вони навчаються, ОСОБА_3 прийшов лише тоді, коли дізнався, що ОСОБА_4 пред`явила до суду позов про позбавлення його батьківських прав. В подальшому відповідач також не вчиняв жодних дій, спрямованих на налагодження стосунків з ними. Оскільки відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків,    ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд позбавити його батьківських прав відносно них.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 рокув позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.
 В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на неповне встановлення  судом обставин, що мають значення для справи, та неналежну оцінку досліджених доказів, якими доведено, що ОСОБА_3 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не цікавиться їх навчанням, не піклується про  їх фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя. Суд першої інстанції не надав належної оцінки показам свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили факт ухилення відповідача від участі в їх вихованні, характеристикам позивачів за місцем навчання, витягам з медичних карток та звіту оператора мобільного зв`язку за період з 01 вересня 2018 року по 25 лютого 2019 року.В судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_3 не зміг пояснити чому він не вітав своїх синів з днем народження, не зміг назвати їх друзів та визначити коло інтересів, до яких репетиторів вони ходять та які виявляють успіхи в навчанні. Суд безпідставно визнав неналежними доказами психолого-педагогічну характеристику учня 8-б класу спеціалізованої школи №71 ОСОБА_2 , психолого-педагогічну характеристику учня 10-б класу спеціалізованої школи №71 ОСОБА_1., висновок від 06 грудня 2017 року психологічного обстеження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки вони стосуються предмета позову. Апелянти зазначають, що у суду не убло підстав брати до уваги висновок Святошинської в м. Києві державної адміністрації від 13 вересня 2018 року №107-40/6476 про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Вказаний висновок прийнятий неповноважним складом комісії. З протоколу засідання від 06 вересня 2018 року вбачається, що до складу комісії ввійшли особи, які фактично не приймали участі у розгляді питання. Апелянти наголошують на тому, що неприязні стосунки між  ними та відповідачем тривалі. ОСОБА_3 не вчиняє будь-яких реальних дій для відновлення нормальних стосунків, а позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав не призведе до порушення їх прав.  
 В апеляційній інстанції ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , законний представник ОСОБА_2 і адвокат Максимчук С.П.  підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.
В судове засідання  відповідач ОСОБА_3 , його представник і представник Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.  Представник ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та вважає надуманими доводи ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про ухилення відповідача від виконання свої батьківських обов`язків. Відповідач бажає в повній мірі реалізувати свій батьківський обов`язок щодо синів, проте їх мати всіма можливими способами намагається позбавити ОСОБА_3 реалізації цього права.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2000 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції в Донецькій області був зареєстрований  шлюб (актовий запис №586).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_4 та ОСОБА_3  народився син ОСОБА_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 другий син -   ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 8, 9).
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 08 квітня 2013 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 шлюб розірваний (т. 1, а. с. 85-87).
Після розірвання шлюбу між батьками неповнолітні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишились проживати з матір`ю ОСОБА_4 .
З`ясувавши обставини справи, допитавши свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд першої інстанції дійшов висновку про  відсутність підстав для задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_3   про позбавлення батьківських прав.
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).
Суд першої інстанції врахував ставлення відповідача до заявленого ОСОБА_1 і ОСОБА_2 позову, його категоричні заперечення проти позову і бажання спілкуватися з дітьми, приймати участь у їх житті. Суд прийняв до уваги те, що позивачі самі не бажають спілкуватися з батьком,  що сталося через тривалі неприязні стосунки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 після розірвання шлюбу. Як встановлено судом та це не заперечували позивачі, ОСОБА_3 щомісячно сплачує аліменти  і регулярно з власної ініціативи додатково надає кошти на утримання позивачів. Також ОСОБА_3 у добровільному порядку  сплатив частину вартості навчання ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі. Показами свідка ОСОБА_7 встановлено, що ОСОБА_3 приходив до школи і цікавився навчанням своїх синів. Цей факт також не заперечували позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . У вересні 2019 року ОСОБА_3 був присутній на засіданні комісії Спеціалізованої школи № 71 про розгляду явищ булінгу та насильства над дітьми, якою розглядався випадок можливого цькування ОСОБА_2 його однокласницею. 
За клопотанням позивачів суд першої інстанції допитав як  свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також бабусю   позивачів - ОСОБА_10 , дядьку позивачів - ОСОБА_9 . Суд першої інстанції правильно не надав перевагу показам даних свідків, оскільки всі вони є родичами і зацікавлені у вирішенні справи на користь позивачів. Наголошуючи на тому, що відповідач ухиляється від участі у спілкуванні з дітьми, не цікавиться їх фізичним та духовним розвитком, навчанням та колом інтересів, фактично свідки підтвердили наявний тривалий конфлікт між колишнім подружжям Шестових та напруженими відносинами між синами (позивачами) та батьком (відповідачем) після розірвання шлюбу і існуванням у ОСОБА_3 нової сім`ї. 
Свідок ОСОБА_7 показала суду, що з 2003 до 2019 року працювала вчителем у школі, де навчалися ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .  Регулярно до школи позивачів супроводжувала їх мати ОСОБА_4   ОСОБА_11 приходив  до школи два-три рази, а також восени  2019 року був присутнім на засіданні комісії школи  по розгляду прояву явищ булінку та насильства над дітьми.
Свідок ОСОБА_8 показала, що працює вчителем  в Київській дитячій школі мистецтв № 2 ім. М.І.Вериківського, де навчається ОСОБА_2 . На заняття ОСОБА_2 ходив сам, іноді його приводила мати. Батька дитини вона жодного разу не бачила, він також не відвідував концерти сина. 
Покази свідка ОСОБА_7 спростовують доводи позивачів, що відповідач не цікавився їх навчанням. Покази свідка ОСОБА_8 слід оцінювати у сукупності з дослідженими по справі всіма доказами, а відтак вони не доводять факт ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх обов`язків по вихованню синів.
У зв`язку з розглядом судом позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією наданий висновок щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав від 13 вересня 2018 року. Як вбачається з даного висновку комісією з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації були досліджені документи та проведені співбесіди з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .На засіданні комісії ОСОБА_3 категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав, оскільки любить своїх дітей та намагається приймати   участь у їх вихованні. Він також пояснив, що мати дітей всіляко перешкоджає йому бачитися з синами, спілкуватися з ними, налаштовуючи їх негативно проти нього. На засіданнях комісії ОСОБА_1 і ОСОБА_2 наголошували на тому, що батько не цікавиться їх життям, навчанням та здоров`ям, не вітає з святами, не дарує подарунки Вони вважають, що намагання батька приймати участь у їх вихованні носять формальний характер з метою уникнення відповідальності та збереження своєї репутації та репутації жінки, з якою він проживає.  У висновку зазначено, що  під час спілкування з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 їх мати постійно втручалася у бесіду членів комісії з дітьми, пошепки нагадувала дітям про що говорити, а тому члени комісії припускають те, що у висловлюваннях дітей присутнє навіювання та особиста думка їх матері.
Суд першої інстанції дав належну оцінку висновку Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації  від 13 вересня 2018 року про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, вважаючи його  достатньо аргументованим і таким, що не суперечить інтересам позивачів.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянтів, що висновок Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації від 13 вересня 2018 року суд мав визнати недопустимим доказом.
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 посилалися на те, що вказаний висновок прийнятий  неповноважним складом комісії, оскільки  з протоколу засідання від 06 вересня 2018 року вбачається, що до складу комісії ввійшли особи, які фактично не приймали участі у розгляді питання.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 02 лютого 2011 року №34 утворено комісію з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації та затверджено її склад.
Розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 серпня 2018 року №444 сформовано такий персональний склад комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ОСОБА_22 (а.с. 168-170 т. 1).
Відповідно до п. п. 8, 10 засідання комісії з питань захисту прав дитини є правоможним, якщо на ньому присутні не менш як дві третини загальної кількості її членів. Рішення комісії приймається відкритим голосуванням простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на засіданні. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії.
Для вирішення питання щодо доцільності позбавлення  ОСОБА_3 батьківських прав відносно його синів ОСОБА_1 та ОСОБА_2  комісія з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації провела три засідання: 03 липня, 15 серпня та 06 вересня 2019 року (а.с. 183-191 т. 1).
Згідно  протоколу від 15 серпня 2019 року №9 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації були присутні її члени: ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 (т. 1, 186-190). На засіданні комісії 06 вересня 2019 року були присутні члени комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації: ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 (а.с. 184-185 т. 1).
Наданий позивачами відеозапис не спростовує факту присутності усіх указаних в протоколах від 15 серпня 2019 року №9, від 06 вересня 2019 року №10 членів комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації на засіданнях, що відбулись 15 серпня 2019 року та 06 вересня 2019 року, позаяк у фокус камери не потрапила уся зала, де проводилось засідання, а тому відсутні підстави достовірно стверджувати, що хтось з осіб, зазначених у протоколах від 15 серпня 2019 року №9, від 06 вересня 2019 року №10, насправді не брав участь у засіданні комісії.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не доведено, що засідання комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 серпня 2019 року та від 06 вересня 2019 року відбувались за відсутності необхідного кворуму, а рішення, прийняте на них про рекомендування Святошинській районній в м. Києві державній адміністрації надати Оболонському районному суду м. Києва висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його синів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ухвалене неповноважним складом комісії.
Позивачами не доведено, що засідання комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 серпня 2019 року та від 06 вересня 2019 року відбувались за відсутності необхідного кворуму, а рішення, прийняте на них про рекомендування Святошинській районній в м. Києві державній адміністрації надати Оболонському районному суду м. Києва висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його синів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ухвалене неповноважним складом комісії.
Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 про затвердження Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, комісія з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації не є органом опіки та піклування, а є дорадчим органом, її рішення  має рекомендаційний характер для органу опіки і піклування - по дані справі   Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації.
На доведення підстав позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, позивачі надали суду свої  психолого-педагогічні характеристики за місцем навчання та висновки психологічного обстеження від 06 грудня 2017 року №161 Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачами психолого-педагогічні характеристики та висновки  психологічного обстеження  складені виключно за результатами психологічної роботи з неповнолітніми ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та  їх матір`ю ОСОБА_4 , а тому самі по собі не  є належними доказами на підтвердження  факту ухилення відповідача від виконання  своїх батьківських обов`язків
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.
При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 суд першої інстанції звернув увагу відповідача, що він не цікавиться позашкільним життям синів, не знає  їх хобі, не проявляв належної заінтересованості до занять ОСОБА_2 , танцями та грою на музичних інструментах.
Встановивши причини напружених стосунків між позивачами і відповідачем, враховуючи категоричне заперечення ОСОБА_3 щодо позбавлення батьківських прав, його наполегливе бажання спілкуватися з дітьми,  наміри виконувати свої батьківські обов`язки в повному обсязі, врахувавши висновок Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації щодо недоцільності позбавлення батьківських прав   ОСОБА_11 , а також з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку  про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Саме по собі негативне ставлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та небажання спілкуватися з ним не може бути достатньою підставою для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав. 
В суді апеляційної інстанції позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 обґрунтовували своє бажання позбавити ОСОБА_3 батьківських прав тим, аби у майбутньому він не міг претендувати на утримання з їх боку (аліменти). Колегія суддів ставить під сумів виваженість та самостійність прийнятого позивачами рішення щодо ОСОБА_3 , заважаючи на їх вік (на момент звернення до суду з позовом 16 і 14 років), невеликий життєвий досвід та притаманну особам їх віку надмірну категоричність у судженнях.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, надана належна оцінка дослідженим доказам у їх сукупності, а  тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 09 липня 2020 року. 

Суддя-доповідач                                                      Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                 Крижанівська Г.В.