УХВАЛА             
 
06 липня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 635/2755/17
провадження № 61-49039св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,
відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,
третя особа - ОСОБА_3 ,
позивач - ОСОБА_3 ,
відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,
третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гаража Наталія Петрівна,
 
розглянувши у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2018 року у складі судді Пілюгіна О. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання власністю частини жилого будинку, третя особа - ОСОБА_3 та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гаража Наталія Петрівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільної сумісної власності подружжя, в якому просив розподілити спільне майно подружжя - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за кожним по 1/2 частині.
 
Позов мотивований тим, що з 19 березня 1993 року позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 09 вересня 2005 року на спільні кошти подружжя за договором купівлі-продажу було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який оформлено на відповідача. З часу придбання будинку, за адресою його розташування зареєстровано місце проживання відповідача та трьох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач у будинку проживає з дня його придбання, але місце проживання не зареєстрував оскільки не мав громадянства України. Весь період подружнього життя позивач працював і забезпечував дружину та трьох дітей. У 2015 році відносини з відповідачем погіршились і вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Заочним рішенням від 13 квітня 2017 року, яке не набрало законної сили шлюб розірвано. Незважаючи на вказане рішення вони з позивачем та їх діти продовжують проживати у спірному будинку. Після погіршення відносин з відповідачем, остання неодноразово наголошувала, що вона є єдиною власницею спірного будинку, право власності позивача на будинок не визнає і не надає згоду на реєстрацію місця проживання позивача у будинку, тому він звернувся до суду з позовом.
 
У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до позивача ОСОБА_1 та третьої особи - ОСОБА_3 , в якому просила визнати її особистою власністю 43/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Позов мотивований тим, що вона дійсно перебувала з 19 березня 1993 року з позивачем у зареєстрованому шлюбі і вони мають трьох дітей: повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 09 вересня 2005 року в період шлюбу за договором купівлі-продажу на її ім`я було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на оплату вартості якого відповідач надала 93 425,00 грн, отриманих від продажу належної їй та ОСОБА_3 на праві власності квартири АДРЕСА_2 . Продаж квартири від імені на той час неповнолітнього сина, вчинено з дозволу виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області із застереженням про придбання на його ім`я частини будинку за адресою:  АДРЕСА_1 , але право власності на будинок в цілому оформлено на ім`я відповідача. Оскільки будинок придбаний за 108 575,00 грн з яких 46 712,50 грн грошові кошти, отримані відповідачем від продажу квартири, тому частка її особистої власності в спірному будинку становить 43/100 частини (46712,50 : (108575:100) = 43/100. За вказаних обставин відповідач звернулась до суду із зустрічним позовом.
 
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 вересня 2017 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов відповідача ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частини житлового будинку особистою власністю, третя особа - ОСОБА_3 .
 
У серпні 2017 року третя особа ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гаража Н. П. та просив визнати недійсним в частині права власності ОСОБА_2 на 43/100 ідеальних часток договір від 09 вересня 2005 року купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гаражою Н. П., реєстровий № 2454, також просив визнати за ним права власності на 43/100 ідеальних часток вказаного будинку.
 
Позов мотивований тим, що позивач та відповідач по справі є його батьками. Коли у липні 2017 року батько подав позов про поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як спільного майна подружжя, де проживає вся родина, мати надала сімейні документи з яких він дізнався, що був разом із матір`ю співвласником квартири АДРЕСА_2 . Дозвіл на продаж квартири від його імені, на той час неповнолітньої особи, надано виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області із застереженням про придбання на його ім`я частини будинку за адресою:  АДРЕСА_1 . Угоду купівлі-продажу будинку від себе особисто та від імені ОСОБА_3 підписувала відповідач ОСОБА_2 і будинок на праві власності в цілому оформлено на її ім`я. Оскільки квартиру продано за 93 425,00 грн з яких 1/2 частина у розмірі 46 712,50 грн належить йому, тому у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , йому належить 43/100 частини (46712,50 : (108575:100) = 43/100. Оскільки батьки при оформленні угоди купівлі-продажу всупереч вимогам чинного законодавства позбавили його права власності на частину будинку він звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та про визнання права власності на частину будинку, що придбаний батьками в шлюбі.
 
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року до спільного розгляду з позовною заявою, зустрічним позовом прийнято позов третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання частково недійсним в частині права власності ОСОБА_2 договору купівлі-продажу житлового будинку, про визнання права власності на 43/100 ідеальних часток будинку.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Розділено майно подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
 
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат у розмірі 1 000 грн.
 
В задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання 43/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями особистою власністю відмовлено.
 
Судові витрати понесені ОСОБА_2 віднесено за її рахунок.
 
В задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, про визнання права власності відмовлено.
 
Судові витрати понесені ОСОБА_3 віднесено за його рахунок.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний будинок є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як такий що придбаний в період шлюбу на спільні кошти подружжя, при цьому суд вважав, що відсутні підстави відступати від рівності часток, оскільки грошові кошти, отримані ОСОБА_2 в результаті відчуження майна, набутого в результаті реалізації права громадянина на приватизацію державного майна, хоча і відповідають критеріям ознак особистого майна, але у даному випадку фактично є спільним майном подружжя тому, що квартиру отримав позивач, з його згоди та в інтересах родини відповідач стала її власницею і продала також в інтересах родини для покращення умов її проживання, що визнала у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 .
 
Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з пропуску ним строку позовної давності.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2018 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільної сумісної власності подружжя, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частини житлового будинку особистою власністю, третя особа - ОСОБА_3 , позов третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, про визнання права власності, третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гаража Н. П. залишено без задоволення.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що якщо за кошти позивача ОСОБА_3 (частку у квартирі) було придбано іншу квартиру, то позивач ОСОБА_3 , у разі доведення цих обставин, має право на переведення на нього прав і обов`язків покупця і це не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення, оскільки у апеляційного суду немає повноважень уточнити його вимоги та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, а тому мають бути залишені без задоволення позовні вимог ОСОБА_1 про розподіл спільної сумісної власності подружжя та ОСОБА_2 про визнання частини житлового будинку особистою власністю, оскільки такі вимоги є на даний час передчасними та у разі їх задоволення може зробити неможливим ОСОБА_3 звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг 
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні її позовних вимог, ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції.
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, ухвалити у цій частині про задоволення позовних висом.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано її з Харківського районного суду Харківської області.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 
 
02 липня 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
Позиція та висновки Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання власністю частини жилого будинку, третя особа - ОСОБА_3 та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гаража Наталія Петрівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині та визнання права власності призначити до судового розгляду.
 
Справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
 
Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	А. І. Грушицький   І. В. Литвиненко   І. М. Фаловська