ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/5074/20	Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П. 	
Провадження № 33/817/262/20 	Доповідач - Коструба Г.І.	
Категорія - ч.1 ст.164 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 березня 2020 року о 11:55 год. ОСОБА_1 в м. Тернополі по вул. Новий Світ, 2 на транспортному засобі «Audi» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , облаштованим як таксі, надавав послуги з перевезення пасажирів на таксі без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без одержання ліцензії на зайняття вказаним видом діяльності, чим порушено вимоги п. 24 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» та ч. 1 ст. 164 КУпАП. 
Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить строк на апеляційне оскарження поновити, а постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі у зв"язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.
Вказує, що він не був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, чим місцевий суд порушив його право на захист, а про оскаржувану постанову він дізнався з Єдиного реєстру судових рішень лише 15 червня 2020 року.
Що стосується суті оскаржуваної постанови, то апелянт вважає її незаконною та необґрунтованою.
Зокрема зазначає, що важливою ознакою господарської діяльності є її систематичність, а особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, повинна довести наявність таких випадків та їх систематичність.
Разом з тим, як вказує апелянт, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про самостійність, регулярність та тривалість діяльності правопорушника, а також отримання від такої діяльності прибутку.
Стверджує, що наявний в матеріалах справи фотознімок автомобіля з встановленим на ньому знаком не свідчить про здійснення ним дій, які охоплюються ознакою господарської діяльності.
Перевіривши матеріали справи в межах наявної апеляційної скарги та доводи, викладені в ній, вважаю, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, а апеляційну скаргу - задовольнити, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
До початку розгляду справи від ОСОБА_1 надійшла заява, у якій він просив апеляційну скаргу задовольнити, а розгляд проводити у його відсутності, у зв"язку з чим вважаю за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності останнього.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом першої інстанції, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка-телефонограма від 20 травня 2020 року, однак в суд останній так і не з"явився, у зв"язку з чим суддя місцевого суду з дотриманням вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу у відсутності ОСОБА_1 
03 червня 2020 року ОСОБА_1 на адресу, зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: АДРЕСА_1 , було направлено копію оскаржуваної постанови, однак остання повернулася рекомендованим повідомленням з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", а також "адресат відмовився". Вказана інформація не дає судді апеляційного суду підстав зробити однозначний висновок про причину, відповідно до якої ОСОБА_1 не отримав копії судового рішення.
При цьому у апеляційній скарзі апелянта вказана інша адреса проживання, а саме: АДРЕСА_3 , на яку було направлено повістку про виклик в Тернопільський апеляційний суд та яку він отримав, власноруч у ній розписавшись.
Враховуючи наведені обставини вважаю, що строк на апеляційне оскарження був пропущеним з поважних причин, а тому його слід поновити.
Що стосується суті оскаржуваної постанови, то приходжу до висновку, що вона підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади і звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується.
Дане право людини і громадянина зафіксоване і в Конвенції про захист прав та основоположних свобод, де зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи і кожен, чиї права та свободи, визначені в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Ст. 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Відповідно підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони. 
Однак, суд першої інстанції в порушення вищевказаних норм дійшов хибного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Ч. 1 ст. 164 КУпАП визначає, що провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), ? тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої. 
Отже, диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за дії, які полягають у провадженні господарської діяльності: без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування. Суб`єктом відповідальності в даному випадку є суб`єкт господарювання.
Під господарською діяльністю в ст. 3 ГК України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. 
Разом з тим, відповідно до п. 14.1.36. ст. 14 ГК ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Так, у протоколі про адміністративне правопорушення №0003551 від 13 березня 2020 р. зазначено, що ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність по перевезенні пасажирів без дозвільних документів, однак будь-яких доказів, які б підтверджували здійснення ОСОБА_1 даної господарської діяльності, окрім самого протоколу про адмінправопорушення та фотографії автомобіля, в матеріалах немає. Зокрема, це стосується і відсутності у протоколі прізвищ свідків, яких він міг би перевозити, та їх пояснень, засвідчення факту оплати за надані ним послуги та інші необхідні відомості для підтвердження викладених у протоколі про адмінправопорушення обставин.
Також суд звертає увагу на те, що зайняття господарською діяльністю повинно носити систематичний характер, оскільки підприємництво- це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 ГК) і особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, повинна довести наявність всіх цих випадків, зв`язати їх воєдино, а також довести їх систематичність.
За таких обставин суд вважає, що доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, про порушення порядку провадження господарської діяльності недостатньо, відповідно, матеріалами справи вона не доведена.
Як наслідок, твердження апелянта стосовно неправомірного застосування до нього судом першої інстанції адміністративного стягнення є обґрунтованими, оскільки він не є суб`єктом даного правопорушення, а його дії не відповідають диспозиції ч. 1 ст. 164 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення порядку провадження господарської діяльності.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Строк на апеляційне оскарження поновити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 01 червня 2020 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу із стягненням в дохід держави однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.,? скасувати.
Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя