СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2020 р.                                                                        Справа № 905/443/18  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В. , суддя  Хачатрян В.С. 
за участю секретаря судового засідання  Міракова Г.А.
за участю представників:
позивача - не з`явився;
відповідача - не з`явився;
заінтересована особа ОСОБА_1 - не з`явився;

розглянувши у відкритому суцдовому засіданні апеляційну скаргу ФОП Тихонова В.Г. (вх. № 996Д/1) на рішення Господарського суду Донецької області від 22 травня 2018 року (повний текст складено 23.05.2018, суддя Курило Г.Є.) по справі №905/443/18 

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В., м. Київ 
до Фізичної особи-підприємця Тихонова Володимира Геннадійовича, м. Маріуполь 
про стягнення заборгованості в розмірі 70725,19 грн, - 

                                                      ВСТАНОВИВ:

      Позивач, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк"     Кадирова В.В. звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця Тихонова Володимира Геннадійовича про стягнення заборгованості за простроченими процентами в розмірі 70725,19грн.
Рішенням господарського суду Донецької області від 22 травня 2018 року (повний текст складено 23.05.2018, суддя Курило Г.Є.) по справі №905/443/18 позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Тихонова Володимира Геннадійовича на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. заборгованість за простроченими процентам у розмірі 70725,19 грн, судовий збір в розмірі 1762,00 грн.
   До Східного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга відповідача - ФОП Тихонова В.Г. на рішення господарського суду Донецької області від 22 травня 2018 року по справі №905/443/18, в якій заявник просить скасувати вказане рішення, відмовити ПАТ "Дельта Банк" у позові про стягнення заборгованості в розмірі 70725,19 грн.
     В обгрунтування апеляційної скарги вказує на те, що ним виконано у повному обсязі свої зобов`язання за договором кредитної лінії № ВКЛ-2010183 від 07.03.2012, у зв`яку з чим, на його думку, у господарського суду Донецької області не було підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами в розмірі 70725,19грн.
    Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Тихонова В.Г. на рішення господарського суду Донецької області від 22.05.2028 у справі №905/443/18. 
   Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 року призначено справу №905/443/18 до розгляду на 29.06.2020 об 11:30 год., а       ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 виправлено описку та зазначено, що розгляд справи відбудеться 20.07.2020 року о 12:30 год.
     У судове засідання учасники справи не з`явились, про причини неявки суд не  повідомили.
06.07.2020 від ФОП Тихонова В.Г. надійшла заява, в якій він підтримує апеляційну скаргу, просить її задовольнити, а розгляд справи здійснити без його особистої участі у судовому засіданні.
      ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не з`явилося, про причини неявки суд не повідомило, про час та місце проведення судового засідання було повідомлено належним чином, про що в матеріалах справи є зворотнє повідомлення про вручення ухвали суду № 6102252316883.
Копія ухвали суду від 23.06.2020, направлена на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням № 6102252316867, повернута з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».
За приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
У відповідності до ч. 5 зазначеної статті, учасникам справи копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.
Частиною 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі відсутності заяви про зміну адреси, ухвала надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Отже, у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належно повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою, та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.
   З огляду на наведене, судом апеляційної інстанції вжито всіх необхідних та можливих заходів щодо належного повідомлення  ОСОБА_1 про час та місце розгляду апеляційної скарги. 
Колегія суддів зазначає, що при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
У листі Ради суддів України №9рс-186/20 від 16.03.2020 наведено рекомендації щодо запровадження особливого режиму роботи судів на період карантину, які передбачають, у тому числі, можливість здійснення судового розгляду справ без участі сторін, зважаючи на наявність достатніх матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Керуючись наведеними нормами, з огляду на передбачений ст. 273 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, зважаючи на те, що явка представників не була визнана обов`язковою і їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, враховуючи принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Крім того, колегія суддів враховує принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.
Як свідчать матеріали справи, 07.03.2012 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Тихоновим Володимиром Геннадійовичем (позичальник) підписаний договір кредитної лінії № ВКЛ-2010183.
Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах відновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 98400,00 гривень, який зменшується рівними частинами в останні 6 місяців відповідно до встановленого Графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно Додатку №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною (надалі - графік), зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмірі 25,99% річних, з кінцевим терміном повернення до 06.03.2015 включно, надалі - кредит, на умовах визначених цим договором. 
Згідно з п. 1.1.2. кредитного договору у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначено в першому абзаці пункту договору, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за цим договором збільшується на 20 одиниць та починає застосовуватись до взаємовідносин сторін за цим договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за цим договором. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних змін до договору.
У п. 1.3 кредитного договору сторони визначили, що погашення кредиту здійснюється до 10 числа місяця включно у відповідності до графіку, на позичковий рахунок кредитора, зазначений у п. 2.1 цього договору. В місяці, на який припадає закінчення терміну користування кредитом, зазначений в п. 1.1, платіж повинен бути сплачений позичальником не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту. У випадку, якщо день сплати платежу припадає на вихідний, святковий або календарний день, котрий у поточному місяці відсутній (29, 30 або 31 число), то позичальник зобов`язаний сплатити платіж у наступний робочий день.
     Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.3 та 3.4 кредитного договору позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитом виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в п. 1.1, або зміненої відповідно до п. 3.5-3.7 цього договору. Нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365) на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Сплата відсотків здійснюється в валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на рахунок №20____, відкритий у кредитора. Датою сплати позичальником процентів є день зарахування коштів на рахунок кредитора, вказаний в п. 3.3 цього договору.     
    Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними взятих на себе зобов`язань (п. 11.4 кредитного договору).
    Рішенням господарського суду Донецької області по справі №905/1959/15 від 12.11.2015, яке набрало законної сили, стягнуто з Фізичної особи підприємця Тихонова Володимира Геннадійовича на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за договором кредитної лінії № ВКЛ-2010183 від 07.03.2012: заборгованість за кредитом в сумі 82000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 24107,67 грн., штраф в розмірі 2952,00грн.
У вказаному рішенні господарським судом встановлено факт надання відповідачеві кредиту у розмірі 98400,00грн, що підтверджується оригіналом меморіального ордеру № 10195415 від 07.03.2012 на суму 98400,00 грн та виписками банку по рахунку відповідача. Відповідачем частково сплачено заборгованість по кредиту в сумі 16400,00 грн та заборгованість по процентам за кредитом в сумі 66982,09 грн. Таким чином, станом на 02.11.2015 відповідачем залишились несплаченими заборгованість за кредитом в розмірі 82000,00 грн та заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 32269,96 грн. 
   Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
     Тобто, рішення господарського суду Донецької області по справі №905/1959/15 від 12.11.2015 в частині встановлення факту видачі кредиту та невиконання позичальником зобов`язань за договором кредитної лінії № ВКЛ-2010183 від 07.03.2012 має преюдиційний характер для цієї справи.
   Так, у позовній заяві позивач вказує на те, що у відповідача утворилася заборгованість за простроченими процентам, що не була стягнута за рішенням суду справі №905/1959/15 від 12.11.2015,  в розмірі 70725,19 грн за період з 03.11.2015 по 21.02.2018. 
    Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке. 
За своєю правовою природою договір № ВКЛ-2010183 від 07.03.2012 є кредитним договором.
   Відповідно до приписів ст.1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
    До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. 
      Відповідно до ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
      Згідно з ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.
Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Статтею 525 ЦК України   передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна норма міститься у п.7   статті 193 Господарського кодексу України. 
Договір є обов`язковим до виконання (ст.629 ЦК України). 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Згідно   ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Статтею 610 Цивільного кодексу України   передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.  
При дослідженні матеріалів справи встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором у встановлений договором строк не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за простроченими процентам, що не була стягнута за рішенням суду справі №905/1959/15 від 12.11.2015  в розмірі 70725,19 грн за період з 03.11.2015 по 21.02.2018. Означена сума підтверджується наявними в справі банківськими виписками. 
       Приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду доказів сплати вказаної суми, колегія суддів вважає, що господарський суд Донецької області дійшов правомірного  висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню. 
    Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
    Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
    Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів зазначає, що апелянтом по даній справі відповідно до приписів ст.ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження доводів, викладених у апеляційній скарзі.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної  інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
   Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга ФОП Тихонова В.Г. не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Донецької області від 22 травня 2018 року у справі №905/443/18 має бути залишене без змін.
    Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79,129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

                                          ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ФОП Тихонова В.Г. на рішення Господарського суду Донецької області від 22 травня 2018 року у справі №905/443/18 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 22 травня 2018 року у справі №905/443/18  залишити без змін.
Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27 липня 2020 року. 

Головуючий суддя                                                                    О.В. Ільїн

Суддя                                                                                           В.В. Россолов  

Суддя                                                                                           В.С. Хачатрян